220 ROFDJUR. 



Färgen är nägot olik efter ålder och årstider. En 

 gammal Varg är vanligen om vintren rostgrå eller gul- 

 aktigt grå^ med mycket svart inblandadt långs åt ryg- 

 gen och på svansen, samt svartskymlig nedåt sidorna 5 

 pannan stickelhårig af grått och svart, nosen ofvan grå- 

 brun. Öronen med blandad färg af svart och rost- 

 brunt^ läpparnas kanter, isynnerhet underkäkens, svarla. 

 Öfverläjjp, kinder, haka, bröst, mage samt bakben in- 

 vändigt och framtill smutsigt hvita^ frambenen rostgula, 

 med ett svar takt igt streck långs framsidan af öfver- 

 benetj bakbenen utvändigt och baklill rostgula j halsen 

 inunder med glesa, svarta stickelhår. 



En yngre Varg har än mer svart färg inströdd, 

 dock är teckningen densamma, ehuru bestämdare. En 

 svartaktig bred gördel omgifver undre delen af halsen j 

 från den svarta (och under hårspetsarna hvita) manken 

 nedlöpa på sidorna två otydliga, svartaktiga band 5 det 

 svarta strecket på öfverbenet är bredare och bestäm- 

 dare. Detta streck minskas med åren, och hos myc- 

 ket gamla Vargar försvinner det nästan, s^ att benen 

 äro helt rosleula. 



Unge: Längd 2 fot 3 tum 5 svans. 9 t. Krop- 

 pens hårbeklädnad fin, nästan ullikj på nos och ben 

 äro håren mer sträfva och tilltryckta 5 svansen, som är 

 mycket tunn, är dock belagd med något längre sträf- 

 va hår. — Färgen gulaktigt grå, ofvan svartgrå, läp- 

 parna och hakan svarla 5 en svart fläck på länden, en 

 på midten af svansen samt en på svansspetsen. Bringan 

 och ett streck långs öfverbenen svartaktiga. Ben, kin- 

 der och nossidor gulaktiga. 



Varierar tillfälligt ds : Hvit Varg omtalas af flera 

 Författ. Om sädana finnas äro de Albinos-varieteter. 

 De hvita Vargar som Olaus ^Magnus (Hist. gent. septentr. 

 18 B. kap. 11.) omtalar, hvilka flockvis förekomma på 

 Dowrefjäll och lefva af råttor och dylikt, äro påtagligt 

 Fjällrackor. 



