VAHG. , 223 



TOPPiDAN kände man inga Vargar vester om fjällryggen 

 i Norrige före krigståget I7i8. Både i Sverige och 

 Norrige är han nu allmän och dess antal synes allt 

 jemt tilltaga^ åtminstone i flera trakter. Enligt Pallas 

 finnes han talrikt öfver hela det vidsträckta Ryska riket 

 och derifrån lärer han småningom hafva inträngt i Skan- 

 dinavien^ der han dock ännu icke synes förekomma i 

 så stort antal i de vestra, som östra trakterna af half- 

 Ön. — Småningom sprider han sig mer och mer äfven 

 åt söder, och i Skåne der förr, så. vidt jag vet, inga 

 Vargar funnos, hafva de i sednare åren börjat visa sig. 

 De förekomma numera derstädes icke blott i de nord- 

 ligaste, till Småland gränsande trakterna, utan äfven 

 då och då raidt i provinsen, i Hörs och Hallaryds sock- 

 nar, och som man försäkrat mig icke blott om vintern, 

 utan stundom också om sommaren och hösten j hvilket 

 synes visa att de icke långt derifrån hafva sina lyor 

 och yngla. I kalla snödigra vintrar (såsom 1844) har 

 man någon gång sett två eller tre i följe ströfva ända 

 ut på Skånes slättbygd. — At norr förekommer Var- 

 gen ännu längre upp än björnen. Någon gång ses han 

 stryka öfver sjelfva den snötäckta fjällryggen. På fjäl- 

 lens sidor ynglar han så högt upp som björken växer, 

 och stundom till och med i fjällskrefvorna på nakna 

 fjällen. Således är han en inföding i sjelfva fjällen, 

 och han strufvar icke^ som man förmodat, till Lappmar- 

 ken om hösten för att härja bland renhjordarna och 

 derifrån om våren för att yngla i kustlanden. Men Var- 

 gen är, i Lappmarken, som öfver allt, mindre djerf 

 och rofgirig, och således mindre märkbar, om somma- 



ter och får m. m. — Dä vi oj kunna bestrida hvarken Lin- 

 nés eller Olai Magm uppgift, sä återstår lolott att antaga, att 

 Vargarna i Sverige under vissa perioder varit vida talrikare Sn 

 under andra. Jemf. hvad sid. 37—38 blifvit anfördt rörande 

 Vesperlilio Noctula. 



