VARG. 225 



träffa väl icke hos oss. De enda säkra händelser^ som 

 i sedaare åren tilldragit sig, att något enda af dessa 

 rofdjur anfallit ocli ^mördat menniskor, äro de som 

 timade i Gcstrikland under vintrcn 1820 — 1821; då 

 9 eller 10 barn och ungdom blefvo-ihjälbitna och upp- 

 ätna af en folkilsken Varg/ och ännu liera, ätVen fall- 

 växta och starka personer, blefvo af honom anfallna och 

 mer eller mindre illa bitna *). 



Yi nämde att Vargarna icke vistas under alla års- 

 tider i samma trakt. 1 Lappland flytta de mot vintren 

 med Lapparna och deras Renar ned till hafskusten, och 

 om våren följa de renhjordarna åter tillbaka till fjällen, 

 der de yngla i bergskrefvor. I det norra Sverige 

 börja Vargarna redan i November att flytta från de 

 stora skogarna till mer bebodda trakter. Under denna 



*) Dessa illbragder föröfvades frän slutet af December 

 1820, under hela Januari, Februari och Mars månader i fle- 

 ra socknar af Gestrikland och tillgränsande i Dalarna, och, 

 som det tydligt synes af en och samma Varg. Ty dä denne, 

 som , öfverallt der han visade sig, igenkändes genom sin 

 ovanliga djeifhet, blef den 20 April lyckligtvis genom ett 

 skott afdagalagen, upphörde de förut nästan dagliga varg- 

 anfallen på mcnniskor. Jag erhöll Skallen af detta odjur^ som 

 befanns vara en yngr-e Varg af omkring 3 — 4 års ålder. Att 

 något ovanligt föiliållande varit med denne ovanligt tilltagsne 

 Varg, är utan allt tvifvel. Sannolikast hade han under uppväxten 

 en längre tid hållits bunden, derefter kommit lös, och genom 

 vanan att se menniskor på nära häll, förlorat sin naturliga fruk- 

 tan för dem, samt slutligen, drifven af hunger, anfallit och 

 fått smak pä mennisko-kött. Dess första rof var ett barn af 

 3 års ålder; dereftcr blef han djerfvare och angrep ungdom 

 och slutligen äfven fullväxta personer. Man bör af detta 

 bedrötliga exempel läia, alt aldrig låta en tam Varg komma 

 på fri fot, och att om en ''Varg dödat en menniska, af alla 

 krafter söka att fä honom af daga, ty* han skall icke under- 

 låta att, så länge han lefver, söka skaffa sig mennisko-kött 

 framför allt annat rof. Jemf. llhem. Fig:r 4:de haft. samt 

 Tidskrift för Jägare f. 1834. sid. 917. 



Skan(iin:$ Däggdjur. ^ 15 



