BRUN RATTA. 



345 



visserligen skadliga ^ men hittills ingenstädes till den 

 grad talrika att de befunnits anställa sådana förstörelser. 



Födoämnen: Likasom alla dess samslägtingar, lef- 

 ver denna rattart så väl af växter som djurämnen j 

 dock föredrager hon vida de sistnämda^ och der dessa 

 fås i tillräcklig mängd, lemnar hon de förra orörda. 

 Både i vattnet och på landet anfaller och dödar hon 

 ankunger och gåsungar^ äfven som hon förstör dufun- 

 gar och kycklingar 5 ej en gång de gamla äro alltid sä- 

 ' kra för hennes anfall. Att hon angriper de fetaste de- 

 larna på ännu lefvande svin, som länge stått på stig 

 och blifvit gödda, derpå har man flera bevis. Hon 

 går äfven på lik, och barn i vaggan äro ej alllid sä- 

 kra för hennes anfall *). — Hon skall isynnerhet tycka 

 om ost, och genom underjordiska gångar söka den på 

 långt afstånd. På fälten afbiter hon sädesbroddeuj i 

 trädgårdarna härjar hon lökväxter, och i skogarna ek- 

 och bokollon. Om vintren lefver hon af säd i lador 

 och på loft, och då annan föda brister^ söker hon af- 

 skräde och spill ning. 



Fortplantning: Denna art fortplantar sig ännu star- 

 kare än Svarta Kattan 5 hon sätter flera kullar om året 

 och har 12 — 14 ungar i hvar kull. 



Fångst: jMan använder flera slags fällor, hvilka äro 

 allmänt kända och tarfva här ingen beskrifning. Afven 

 förjagas denna ohyra lätt om man tager fosfor, rifver 

 den under vatten^ blandar sedan i vattnet mjöl till en 



*) Det är antingen denna eller föregående Ratt-art, om 

 hvilken man berättar följande ohyggliga händelse, som för 

 flera år sedan tilldragit sig här i Skåne: En gammal man 

 skulle under vintertiden frän en mosse (myr) hemta en hö- 

 stack (häs). I denna hade en mängd Rättor tagit sin boning och 

 sä söndergnagat den inuti, att då mannen deri uppsteg, sjönk 

 han ned öfver hufvudet och kunde icke hjelpa sig sjelf upp. 

 Efter ett par dagar fanns han död i stacken och var nästan 

 intill benen uppäten af råttor. 



