228 ROFDJUR. 



slå sig flera tillsammans. De anställa isynnerhet jagt 

 efter renar^ elgar, hjortar och rådjur. Afven döda ue 

 mindre djur och foglar t. e. harar, råttor, tjädrar,' ri- 

 por, orrar m. m. De skona icivo en gång de andra 

 rofdjiiren t. e. räfvar, gräOingar o. s. v. Ja om de 

 äro många, besegra de ock uppäta sjelfva björnen*}. 

 — Tama djur angripa de på betet, såsom grisar, svin, 

 får, getter, kalfvar, kor och hästar. 



Vargen biter alltid djuret vid strupen, och om det 

 är stort, t. e. en elg, måste det länge släpa sin mör- 

 dare med sig, tills det omsider utmatladt stupar. Var- 

 gen upprifver då genast dess buk och förlär först de 

 blodfullare inelfvorna: hjertat, lefvern, lungan m. m. 

 Smärre rof, till och med ett får, som han fällt, bort- 

 för han på sin rygg; för att afsides förtära det. 



Om vintren då kölden är sträng och yrväder un- 

 der natten inträffar, församla sig de uthungrade var- 

 garna i stora skockar o.ch ströfva kring fälten med ett 

 rysligt tjutande. De äro då isynnerhet fruktansvärda. 

 Det skall då äfven hända att de infinna sig vid skogs- 

 hemman och, på ett eller annat sätt, sl^atTa sig ingång 

 i fähusen, der de ihjälbila och förlära boskapen. 

 Hundar som stå i band angripa de äfven och uppäta. 

 På flera trakter i Norrige klagar man Öfver, att man 

 för vargar ej får behålla någon bandhund. 



Vargarna äro Lappens farligaste fiender, genom de 

 nederlag som de ej sällan anställa bkind dess renar. 

 Så länge renhjorden häller sig tätt tillsammans, angri- 

 pa de icke, utan gå blott omkring honom j men om en 



*) Jag har denna uppgift af kunniga jflgare. Jemför dess- 

 utoni Tidslir. för Jäg. 4833. s. 548. — Man har äfven i Hal- 

 land anmärkt, att sodan vargarna blifvit så talrika, hafva räf- | 

 varnas antal betydligt minskats. I de skogshult, der vargar 

 uppehållit sig, träffas sällan någon räf. Sällan inneslutes räf 

 jemte vargarna på vargskall. 



