HUND. ^i] 



Håren på öYonen äro ganska långa och rakt nedhän- 

 gande. (Le petit BarhetJ Buff p. a. st. pL XXXVIII. 



F) Doggar: Nosen kort, tjock och platt med upp- 

 åtvänd näsa, och med underkäken framstående framom 

 öfverkäken; öronen små och uppstående eller till hälf- 

 ten hängande, 



1) BuU-Doggen: Läpparna tjocka och hängande j 

 halsen kortj kroppen läng, slark^ benen muskulösa ^ 

 håren täta, korla. Färgen: läppar, nos, eller åtmin- 

 stone näsa och öronkanter svarta ^ Öfriga kroppen black 

 eller hvit o. s. v. Bell p. a. st. 247. 



Doggarna äro mindre kloka än de flesta andra 

 hundrager och sakna det tillgifvenhetssinne som finnes 

 hos dem. Bulldoggen är stark, vild och tilltagsen, en- 

 vis och halstarrig. Fordom användes han vid tjurfäkt- 

 ningar — deraf hans namn. Af djurfOrare visas han 

 i kamp med bjrirnen och andra vilda djur. 



2) Mops (C- f' fricatorj. I det yttre temligen lik 

 Bulldoggen, men mindre: har, liksom han, framstående 

 underkäk, kort hårbeklädnad och lika kroppsform. Do- 

 giiin Blff. pl. LXIV. — Der Mops Schinz jjI. 40. — 

 iMopsen är feg och oläraktig. Han är onyttig till jagt 

 och hålles blott som favorit ^ är dock sämre än de lle- 

 sta småhundar. Sådana finnas äfven hos oss af många 

 olika rager, hvilka här furbigås. 



Vistelseort lynne och lefnadssätt: Handen finnes, i 

 tamt tillstånd, kringspridd öfver hela jorden så vidt 

 menniskor bo j och det gifves knappast någon folkstam 

 så rå och usel, att den icke eger hnndcn. I fjälllrak- 

 terna och på låglanden, frän equatorn till polarzonerna, 

 allestädes dit menniskan framträngt har hon haft' hun- 

 den i sitt sällskap. Han är hennes trognaste följesla- 

 gare j hans trohet mot menniskan har blifvit ordspråk 

 och symbol. Han är hennes verksamma, ofta oersätt- 

 liga biträde under olika skiften och bildnings-stadier. 



Skandn:s Däggdjur, ^g 



