HUND. 249 



namn af Vattenskräck (HijdrophohiJ är han isynnerhet 

 blottställd då han^ under heta sommardagar, lider brist 

 på • vatten *}. Äfven torde en hämmad parningsdrift 

 någon gång vara orsak dertill. En hydrofobisk hund 

 biter allt lefvande, som han möter, menniskor eller djur, 

 och allt hvad han biter, får samma sjukdom som han, 

 och dör merendels under de rysligaste qval. Man har 

 orsak att misstänka denna sjukdom hos en hund, då 

 han börjar visa sig nedslagen och modstulen , går 

 med hängande hufvud och sätter svansen in mellan be- 

 nen, morrar då kända personer nalkas honom, har rö- 

 da inflammerade ögon eller också glänsande med en 

 egen slags glasglans, skummar kring munnen, går till 

 och ifrån den föda, man sätter till honom, utan att för- 

 tära den, och visar stark ovilja för vatten. 



Då man hos en hund märker dessa symptomer, 

 är det säkrast att genast döda honom. C^m emeller- 

 tid någon menniska varit så olycklig, att hon blifvit bi- 

 ten af en galen hund, bör hon ofördröjligen söka hjelp. 

 Ty om denna snart mellankommer, innan giftet hunnit 

 sprida sig i blodmassan, är räddning möjlig 5 eljest är 

 vanligen den rysligaste död säker. — Man har uppgif- 

 vit tlera slags medel mot galna hundars bett, bland 

 hvilka följande torde vara de pålitligaste: Scarificationj 

 koppning **)j kaustika medel ^ påtändt krut i såret. 

 — Såret sättes i supuration genom Spansk fluge-pul- 

 ver och hålles öppet åtminstone en månad. Dess kan- 



*) Det är vid denna årstid högst angeläget att hunden 

 har ständig tillgäng pu friskt vatten. För att sä mycket of- 

 tare förmå bandilunden att läppja, brukar man att i vatt- 

 net lägga en klimp af sur mjölk. Denna sjunker till bottnen 

 i kärlet och, för att komma åt den, läppjar han mer än han 

 eljest skulle göra. 



**) I sednare tider har man rekommenderat starka åder- 

 låtningar ända till dåning. 



