skogsrXf. . 253 



Utom dessa tillfälliga förändringar^ undergår han 

 äfven åtskilliga efter åldern: ungen är svartaktig^ den 

 gamle räfven får hvita hårspetsar på länden och ned- 

 åt sidorna^ och kallas då i vissa trakter Silfcer-Räf. 

 Pallas uppräknar i Zoogr. Rosso-Asiat. \. p. 47 etc. 

 alla de olika varieteter och dem åtföljande namn^ under 

 hvilka denna djurart förekommer i Ryssland. 



^ Vistelseort och lynne : Skogsräfven förekommer ut- 

 spridd öfver en vidsträckt del af jorden. I hela Euro- 

 pa, norra Afrika, en stor del af Asien och norra Ame- 

 rika är han allmän*} 5 men han visar sig icke Öfver- 

 allt med samma olika drägter som hos oss. Det är 

 isynnerhet i de norra trakterna af de tre verldsdelar- 

 na, han antager en mer eller mindre svart drägt. Jag 

 har i London sett Svarta Räfvar från norra Amerika, 

 fullkomligt lika dem jag sett från Lappland och Lofoden, 

 och lika dem som blifvit födda i räfkolonien vid Stock- 

 holm. I södren synas dessa varieteter vara högst säll- 

 synta och nästan blott inskränka sig till de undre kropps- 

 delarna. — I hela Skandinavien träffas han och är i 

 de flesta landskap det allmännaste rofdjur, så framt 

 icke Vargen i sednare åren gjort honom denna före- 

 trädesrätt stridig. Räfven vistas såväl i täta skogar, 

 som i skoglösa men bergiga och backiga trakter. Här 

 tillreder han sig en boning under jorden 5 denna be- 

 står i en kala, som han antingen sjelf gräfver, under 

 trädrötter, i en jordbacke eller sandbacke, bergsklyfta 

 o. d., eller också i något öfvergifvet gräfsvinsbo, som 

 han intagit och utvidgat efter sin beqvämlighet och sä- 

 kerhet. 



Räfvens kula har ofta 50 fot i omkrets och 3 — 6 

 fot i djuplek. Hon har flera utlopp, hvilka genom lån- 

 ga rör leda till några underjordiska hålor, som äro 

 olika till antalet, men merendels 3 fot i genomsnitt, 



^) Dock går han ej så nära nordpolen som följande art. 



