254 ROFDJUR. 



samt genom gångar förenade med hvarandra. I någon 

 af dessa söker merendels Räfven sin säkerhet^ då han 

 blir länge och till trötthet eftersatt. Här parar han sig 

 stundom *)j och här lägger honan sina ungar. Sällan 

 trätfas RätVen i kulan, undantagande under parnings- 

 tiden och dä han har ungar eller blir dit jagad j eljest 

 uppehåller han sig hellre i täta busksnår, i högt gräs, 

 i säd o. d. Ofta trätTas han liggande utsträckt i solske- 

 net (som han mycket tycker om) på en trädstam eller 

 sten. Han klättrar äfven på lutande eller skråfliga träd, 

 för att rädda sig, då han af hundar blir eftersatt. — 

 Då han är ostörd, ligger han merendels stilla om da- 

 gen, och blott om natten är han för sitt underhåll i 

 rörelse. 



Dess vanliga läte, som ofta höres om hösten och 

 vintren, är ett kort skällande, hvarpå följer ett star- 

 kare ljud, nästan likt skriket af en påfågel Yid vä- 

 derskifte jemrar han sig gräsligt och då han blir ond 

 morrar han. 



Räfven har blifvit namnkunnig för sin slughet, list 

 och falskhet. Att han eger dessa egenskaper, och det 

 i hög grad, derom har Jägaren ofta tillfälle att öfvertyga 

 sigj men man har likväl allt för mycket Öfverdrifvit be- 

 rättelserna om dem. Jemf. Tidskr. för Jägare \ — 3 

 Banden. 



Födoämnen: Dessa utgöras isynnerhet af lefvande 

 djur, så väl mindre däggdjur som foglar: unga rådjur, 

 lamip, harar, tjädrar, orrar, hjerpar, skogs-ripor och 

 småfogel. Också fångar han råttor, mullvadar, lemmin- 

 gar m. m. och går äfven på åtel. Igelkotten lärer ut- 

 göra en särdeles läckerhet för honom, och då denna, 

 för att rädda sig, rullar sig samman till ett åt alla si- 

 dor taggigt klot, så förstår räfven långt bättre än hun- 



*) Man har iifvcn sett honom para sig under bar him- 

 mel, midt på ljusa dagen. 



