256 ROFDJUR. 



garne äro blinda under de första 11 dagarna. Om 

 Räfhonan märker att hennes bo är upptäckt, så bär 

 hon, under följande natt, sina ungar derifrån. — Då 

 de äro en månad gamla, föras de af modren ur boet 

 och finnas då ofta lekande vid dess ingång. De gamla 

 bära då till dem lefvande djur och foglar för att tidigt 

 vänja dem att mörda. Äfven föda de dem med fogel- 

 ägg o. d. I tredje månaden följa de redan modren 

 ut på fältet, för alt jaga. Vid sommarens slut drifva 

 de gamle dem ifrån sig, och de uppsöka eller gräfva 

 sig då en egen kula. Man kan tämja dem^ men de 

 förlora sällan fullkomligt sin vildhet. Likväl har man 

 exempel på, alt en tam räf visat sin egare nästan sam- 

 ma tillgifvenhet som en hund. 



Anmärkn.: Man liar nekat atl Räfven parar sig med hunden, 

 derföre att sådane försök ej alltid velat lyckas. Genom 

 säker uppgift känner jag dock att en hund , som l)lifvit 

 hetsad på en Räihona, parat sig med henne i egarens 

 åsyn. Äfven vet man genom erfarenhet, att Jlan-Stöf- 

 vare ej drifva på spåren af en löpsk Räihona,- utan för- 

 ' hålla sig liksom då de vädra spåren efter en löpsk Tik, 

 nemligen kasta sin urin pä l)uskar, stenar och dylikt, der 

 hon framgått. En Stöfvare-tik deremot drifver Rälhonan 

 äfven under parningstiden. — Pallas (i Nordischc Bey- 

 träge I. s. 454.) uppger exempel pä, att af nämnde par- 

 ning hlifvit fruktbara ungar, och jag har en gäng sett en 

 Stöfvare, som, efter egarens försäkran, var en bastard 

 af Räf och Hynda. 



Jagt och fångst*): Som Räfven är ett af de all- 

 männaste och för landtmannen skadligaste rofdjur, liar 

 man uppfunnit en mängd medel att uirola honörn, el- 

 ler åtminstone alt minska dess antal ^ och som dess 

 vinterfäll leminar ett temligen dyrbart pelsverk, söker 

 man äfven för vinstens skull, att bemäkliga sig honom. 



*) En hufvudsaklig Afliandling i detta ämne är: Rdf- 

 jagt, af G. U. Ekström. Tidskr. för Jäg. 3. sid. 897. 



