380 r.NAGARE. 



afgnaga barken på träd och buskar, så att dessa ofta 

 om våren ses ha en hvit ring nära roten och gå ut 5 

 men när snön smält och nytt gräs börjar uppspira, för- 

 svinna Fjällrättorna alla på en gång. Samma berättelse 

 har jag här ofvan anfört från Hallingdalenj den går som 

 folksägen öfver allt, och den är så gammal att den redan 

 anföres af Olaus Magnus *). Afven tiär vid Sfangvig berät- 

 tades att Lemlararna ofta försöka att springa upp längs 

 årorna på båtar i fjorden ^ andra ser man i rnängd 

 flyta döda och döende omkring. — Ibland hemsöka de 

 städerna j Hernösand öfversvämmades af dem 1n23 och 

 Trondhiem 1837 eller 1834. Rörande den Fjäll-lemmel- 

 vandring som 1823 inträtTade till Hernösand, har Pro- 

 fessorn N. J. Berlin Icmnat mig följande underrättelser: 

 "De första dagarna af Oktober månad år 1 823 hade ett 

 tåg Fjäll-lemlar ankommit till Hernösand och omkring- 

 liggande orter. Djurens mängd var så stor, att de på 

 stadens gator sjeltdöda och dödslagna måste bortföras 

 lasstals. iMot slutet af månaden försvunno de smånin- 

 gom. De voro ingalunda skygga, utan beto i den käpp, 

 hvarmed man slog dem. Taget kom från Nordvest. 

 Huru långt efter hafskusten de voro synliga kan jag 

 icke säga, men tror, att man sett dem åtminstone mel- 

 lan Sundsvall och Umeå, nära 30 mil. Deras antal 

 måste räknas efter millioner. .Man berättade huru de 

 i tät trupp alllid framgingo i rät linea, öfverstigande 

 alla i vägen liggande hinder och simmande öfver sjöar 

 och floder, hvilka voro fyllda af en otrolig mängd 

 drunknade djur. Den dåliga hövexten året dei-på an- 

 sågs vara förorsakad af Lemlarne, hvilka förtärt gräs- 

 rötterna, så att hela ängar voro alldeles kala. 



Fjiillråttans- vandringar ske på obestämda tider, 

 med längre eller kortare mellanskof. Doktor Högberg 



*) Lib. XVIII. cap. 1 6. '"Vivit hoc agmen donec non gu- 

 staverit herbam renatam." 



