SKOGSRÄF. 259 



Af de tre spetsarna som uppkomma utom och mellan 

 haken ^ bör den mellersta vara högst. På denna fästes 

 en köttbit, ett katthufvud eller dylikt. Dä Räfven hop- 

 par upp åt stubben för att taga betet, fastnar han med 

 en eller begge frainfötterna och blir liängande. Se 

 Nordholm p. a. -st. — Tidskr. för Jäg. 76, t. 3. f. 5. 



Profess. Keilhau berättar i sin Reise p, 10, att' 

 man på etl ställe i Ostfinmarken nära Wardö fångar 

 icke få räfvar, röda och hvila, genom att jaga dem 

 utför bråddJLipen. 



Af alla medel att fånga Räf, torde Räf saxen va- 

 ra det säkraste och mest lönande, då hon rätt använ- 

 des 5 men dertill fordras både kännedom och egen lång- 

 varig handläggning. IMan har neml vissa reglor att 

 iakttaga vid valet af Räfsaxar, vid deras vUtring och 

 utläggning , vid ställbrockens fas/bindning, släpet m. m. 

 Till Räfsax bör väljas fint segt jcrn, hvilket mera säl- 

 lan springer sönder, om saxen tom slår tillsammans i 

 stark frost. Byglarne böra vara så höga att, då sa- 

 xen utspännes, bildar hon en tvär oval. Då hon spän- 

 nes på ett golf, bör hon ligga horisontelt, och icke 

 med den ena byglen högre än den andra. Hon bör 

 slå starkt sammans. 



På Vitt ringen, hvarmed Saxen smörjes, har man 

 olika beskrifningar hos olika författare. Den, som jag 

 med säkerhet vet vara med största fördel använd, är 

 den som Hr De la Mule uppger i sin lilla Afkandling 

 om Räfsaxar, der man tillika får lära allt hvad man be- 

 höfver känna om Räf-fångst med sax. Denna afiiand- 

 ling kan jag derföre med tillförlitlighet rekommendera 

 ■ hos hvarje Jägare *). 



Herr De la jMlle tager till vittring följande: Ett 



*) Titeln är: Tillförlilelig Undervisning huru Räfvar 

 och Vargar kunna fångas med så liallade Räf-Saxar. Af 

 Gapitaine C. J. De la Mule. Stockholm 1787. 20 sid. i 8:0. 



17» 



