266 , iioFDjUÄ. 



man på något afstånd går der förbi. Går man närmare, 

 kryper han in och tiger, men kommer åter ut och 

 skäller då man aflägsnar sig. Härigenom är han ofta 

 förhatlig för Renskytten, som smyger sig krypande bland 

 stenblocken för att komma inom skotthåll^ ty Renen blir 

 uppmärksam genom skallet, märker sin fara och flyr. 



I lynne och lefnadssält skiljer sig Fjällräfven märk- 

 bart från Skogsräfven. Han har nemligen hvarken dess 

 list, eller dess snabbhet. Såsom mindre försiglig och' 

 mindre rädd, är han derföre mycket lättare att komma 

 ät. Han konwiier under vintertiden, då mycket snö 

 .fallit i fjällen, ofta ned till gärdarne i dalbygderna, och 

 visar då föga skygghet. Vid de föror med fisk, sill 

 o. d., som vintertiden gå Öfver fjälltrakter från Trond- 

 hjem till Röras, Herjedalen o. a. st., infinner sig ofta 

 Fjällräfven, ditlockad genom lukten af fisk, och är tem- 

 ligen närgången. Då man kastar något ut, är han ge- 

 nast tillreds och tager det. — I Skåne har man stun- 

 dom anmärkt, vid dem som här blifvit fällda, att de 

 vid Jägarens annalkande , stått helt stilla och betraktat 

 honom, tills de stupat, . då deremot den vanliga Räf- 

 ven , vid Jägarens åsyn , antingen tager tlykten , eller 

 också trycker sig för att vara dold. — Fjällräfven skäl- 

 ler nästan som en Hund, och äfven tjuter han stundom. 

 Han stinker icke så starkt som den Allmänna Räfven. 



Födoämnen: FjäUräfvens föda består isynnerhet 

 af de djur och foglar, som bebo fjällen, t. ex. fjäll- 

 råttor, harar, fjällripor, myrpipare, fjällpipare m. m., 

 samt åtskilliga slogs . vattenfoglar, jemte deras ägg och 

 ungar. A (Ven skall han i fjällvattnen fånga fisk, gro- 

 dor (Råna temporaria) *), och musslor. Endast i hun- 

 gersnöd griper han till åtel. 



Fortplantning: Parningstiden säges infalla i Mars 

 och början af April, samt vara två eller tre veckor. 



*) Denna finnes i vattnen högt upp på fjällen. 



