FJÄLLRÄF. 267 



Honan går drägtig kring 9 veckor^ hvarefter hon föder^ 

 kring medlet af Juni^ 4 — 6 ungar, hvilka hon daggar 

 några veckor och för dem sedan (i medlet af Augusti) 

 ut med sig, för att sjelfve jaga, 



Uiigarne äro i början smutsigt grå. IMot vintrens 

 annalkande ljusna de, först på de undre delarne (lik- 

 som Haren) , och den hvita färgen uppstiger smånin- 

 gom åt sidorne, så att de, i medlet af Oktober, äro 

 hvita med ett grått streck åt ryggen och ett dylikt Öf- 

 ver skulderbladet. Småningom blifva de helt hvita, äf- 

 ven under första vintren. 



Om man tager ungar ur boet, kunna de lätt tämjas. 



Jagt och fångst: Såsom mindre skygg och mindre 

 slug, fälles Fjällräfven lättare än den vanliga Räfven. 

 Han skjutes eller tages i sax, och Lapparne döda år- 

 ligen ett stort antal. 



ISijtta och skada: Den skada han gör, ser man 

 af dess födoämnen. Han är för menniskan långt min- 

 dre skadlig, än den allmänna Räfven, emedan de ne- 

 derlag han anställer bland vilda djur och foglar, mer- 

 endels inskränka sig inom fjälltrakterne. Han gagnar, 

 genom att minska antalet af den skadliga fjäll-Lemmeln. 

 Dess skinn nyttjas till foder och säljes årligen i stor 

 mängd af Lapparne, isynnerhet till de Köpmän som 

 bebo kusterne af Nordlanden och Finnmarken , hvilka 

 åter afyttra dem till utländska Handlande. De hvita 

 värderas föga 5 de blå betalas med 8 — 12 R:dr B:ko 

 och nyttjas till brämar^ palantiner, kragar och annat 

 foderverk. 



