270 SKÄLDJUll. 



hos en art (Phoca vUuUnaJ fälles före födseln och re- 

 dan i moderlifvet (Jemf. W. v. Wright Skandin. Na- 

 turforsk. Förhandk 18i2 sid. G47). Sonn analogt fe- 

 nomen kan tilläggas^ att Hvalens foster fäller tänder i 

 moderlifvet. , . 



Som Skäldjuren blifvit ämnade hufvudsakligast att 

 simma, hafva de fått en för detta lefnadssätt mest 

 passande kroppsform : kroppen är långsträckt näsfan 

 spolformig, d. v. s. trind och ät begge ändarna af- 

 smalnande^ benen korta, simfötter ^ hufvudet mer eller 

 mindre nedtrycict^ håren, med hvilka hela kroppen är 

 betäckt, äro korta styfva och, då han är i vattnet, 

 alltid tryckta till huden. Lagda under mikroskop visa 

 de sig vara, likasom hos alla vattendjur, platta. Morr- 

 håren grofva och plattryckta. 



Äfven i afseende på skaplynne och föi-måga att 

 mottaga dressering stå Phocacéerna närmast Rofdjuren^ 

 och hvad de egentliga Skålarna beträffar, äro de nära 

 nog lika läraktiga och blifva lika tama och tillgifna som 

 hunden. De följa sin herre simmande då han seglar 

 i båt, och stiga., upp och hålla vakt i båten då han 

 aflägsnar sig-, de fiska åt sig sjelfva och åt honom j de 

 äro lekkära, mottaga och gifva karesser o. s. v. (En 

 stor del hithörande fakta finnas samlade i v. B^rs lär- 

 da afhandling om Hcalrossen *). 



Skäldjurens egentliga stamhåll är hafvet och dess 

 skärgårdar. De förekomma i största mängd i begge 

 polarhafven och i de haf som tillgränsa dessa. Några 

 arter gå upp i floderna, som de följa upp till insjöar- 

 na, ur hvilka de sedan ej finna ut. I Europa före- 

 komma Skalar i Saimen och Ladoga-sjön 5 i Asien träf- 

 fas de i Kaspiska- Aral- och Baikals-sjön, samt i Au- 

 stralien i Maquarietloden på Nya Holland. I Skandina- 

 vien träffas de icke i någon insjö, men det synes ej 



*) Anatomische u. Zoologische Unlersuchungen iiber 

 das Wallross. p. 52 — 75. 



