SKÄL DJUR. 273 



sig temligen snabbt på landet. Man har exempel på 

 en Skäl, som på detta sätt släpade sig fram flera mil 

 på en snöbeläckt mark, och hvarvid han lemnade efter 

 sig en djup fåra i den i 4" ^^t djupa snön*). 



l)e som sett Hvalrossens rörelse på isen, beskrifva 

 den ungefär på samma sätt. Kapten JBeechey, som ut- 

 gaf sin Resa tre år sednare än den citerade texten till 

 Ilhim. Fig:r 20:de Häftet utkom, och hvilket han sä- 

 kert aldrig sett , liknar äfven Hvalrossens rörelser vid 

 den påskyndande rörelsen hos en stor /ary (p. 91) och 

 intygar att Hvalrossens gallop är den mest lunsiga rö- 

 relse som frambringas af något djurslag. Han härleder 

 detta från den stora svårighet Hvalrossen har att bringa 

 bakfötterna fram, hvilket, utan tvifvel har sin grund i 

 djurets enorma tyngd och den stora disproportionen 

 mellan längden af kroppen och benen. För att under- 

 lätta frambringandet af kroppens bakdel, blir hufvudet 

 vexelvis sänkt och lyftadtj och som djuret är utomor- 

 dentligt böjligt och tätt belagdt med fållor, så uppkom- 

 mer en böljande masklik rörelse o. s. v. Eljest till- 

 bringa Skäldjuren sin mesta tid i vattnet, och uppstiga 

 blott tidtals på stenar eller isstycken, eller på isbräd- 

 den, för att bädda sig i solen, solVa, framföda eller 

 dägga sina ungar o. s. v. 



Skäldjuren utgöra de nordligaste polarfolkens en- 

 da rikedom och enda villkoret för deras tillvarelse. 

 Hvad Renen är for Lappen det äro Skålarna för Grön- 

 ländaren och nästan mer än alla husdjur tillsammans- 

 tagna för de kultiverade folkslagen. Efter mängden el- 

 ler bristen på Skalar, skatta GrÖnländarne lifvets hela 



*) Under vintren 1829 hade en ung \\?^hsk'Å\ (Halichoe- 

 rus grypus) rål<at pä land i Leufsta socken oeh framsläpade 

 sig på mindre än en veckas tid (hvarunder han ej erhöll nå- 

 gon föda) 4 och en half Sv. mil, innan han ihjälslogs. Jäga- 

 re förb. Ttdskr. 1832 sid. 246. 



Skandims Däggdjur, 18 



