208 ROFDJUR. 



Genom fortsatta undersökningar och de underrättelser, 

 som de mest upplyste björnskyttar meddelat, anser jag det 

 nu mera vai' afgjordt, att alla dessa benämningar tillhöra ett 

 och samma djur, och att i Skandinavien icke finnes mer 

 än en björnart; att den sä kallade Mijrhjörnen är dels 

 en yyujre björn, hvilken alltid lefver uteslutande af my- 

 ror och vegetabilier, dels måhända också en äldre björn 

 (de Norrskas Gräsdjur), som vistas i trakter, der han 

 ej blifvit af boskapens anfall retad till blodig strid (och 

 således ej fått smak pä kött) och der han har öfverllöd 

 af passande vegetabilisk kost. Åtminstone öfverensstäm- 

 ma alla underrättelser både frän Sverige och Norrige 

 deri, att björnen ej är sä rofgirig i fjälltrakterna, som i 

 de lägre liggande skogarna, och dock är det samma 

 björnart, som förekommer på begge ställen. 



Anmärkn. 2): Flera Författare, allt sedan Buffon-s och Dau- 

 BENTONS tid, hafva antagit två arter af Europeisk Landt- 

 hjörn: en Siart , som de kdWdX Ursus niger och Qn brnn, 

 för hvilken de behållit namnet Ursus Arctos. Hrr- Key- 

 SERLiNG och Blasius hafva, i sitt förtjenstfulla arbete: Wir- 

 helthiere Europas, charakteriserat dessa 2:ne arter efter 

 Cranierna pä följande sätt: 



1) Ursus Arctos: Nosryggen uppstigande (ulan a fsatsj 

 i en och samma curva till hj essän ; pannan ät alla si- 

 dor hvälfd ; den sista öfre kindtanden ej kortare än 

 den föregående. 



2) Ursus niger: Nosrygge7i med en sänkning mellan 

 ögonen; pamian pä tvärs platt och urgröpt; den sista 

 öfre kindtanden kortare än den föregående. 



Det förtjenar anmärkas, att ingendera af dessa dia- 

 gnoser öfverensstämmer med vår Skandinaviska björn, 

 som till färgen än är brun än svart, det sednare oftast 

 sedan han blifvit gammal. Vår björn, som otvifvelaktigt 

 är Ursus Arctos Ljn., har alltid en sänkning mellan ögo- 

 nen; endast hos ungarna i första aret saknas den; men 

 den tillkommer och finnes redan ganska märkbart långt 

 innan de säkallade linece semicirculares, som utgöra fä- 

 ste för musculus temporalis , hunnit förena sig till en 

 hög kam (crista sagiltalisj långs hjesssan och framåt 

 pannbenet. Och innan denna förening skett är alltid 

 pannan ät alla sidor kullrig , men sedan den skett är 

 pannan på tvärs platt och något urgröpt. Således vill 

 det synas, att diagnosen på Ursus Arctos mest instäm- 



