212 ROFDJCR. 



ga åren, lefvat i fångenskap, der det icke, såsom i fria 

 tillståndet, fått bruka sina käkar och utveckla sina musk- 

 ler. Det är en hona; hon finnes uppstoppad i Lunds 

 Akademiska Museum, och liknar till färgen vår Skandi- 

 naviska i'is. Arctos, neml. mörkbrun med hufvudet mer 

 stötande i grågult. Denna björn har blifvit köpt af en djur- 

 förare, som uppgaf den vara från Ungern. För att om 

 möjligt bereda undersökning af flera dylika, tillåter jag 

 mig provisoriskt kalla denna, som jag förmodar, hittills 

 obeskrifna björnart: 



Vrsus eiiryrhinus. Nosens längd (räknad från fora- 

 men infraorbitale till frambrädden af intermaxillar-benen 

 vid suturen) är lika med nosens bredd ;, tagen antingen 

 vid foram. infraorbit. eller öfver hörntandsroten. 



Foissil Björn (Ur sus spelceus Blu.mmenb.) 



I våra äldsta torfmossar i södra Skåne hafva tid 

 efter annan blifvit funna tänder^ någon gång hela ske- 

 letter af en Landtbjöni , som varit vida slörre än den 

 nu lefvande Ursiis Arctos. Att efter dessa få frag- 

 menter, med full säkerhet, bestämma arten (i fall flera 

 så stora Björnarter funnits)^ låter sig svårligen göra. 

 Men så mycket kunna vi med all säkerhet påstå, att 

 denna art eller form längesedan upphört att lefva på 

 jorden. Dessa fragmenter visa en Björn, som varit 

 ungefär som de medelmåttigt stora formerna bland den 

 serie, man kallar Ursus spelwus, och de kunna allt för 

 väl tillhöra någon länk i denna kedja, hvars mest gi- 

 gantiska former jag anser vara de till tiden äldsta, då 

 deremot de mindre gigantiska formerna synas mig tillhöra 

 en mindre gammal tid. Från de minsta formerna af Urs. 

 spel(BUS finner jag en tydlig Öfvergång till Ursus Arc- 

 tos. Den som, sett huru denna till Cranii-formen vari- 

 erar, är försigtig vid uppgörandet af skilda björnarter. 



Hos Prof. OwEN i London har jag sett ett fragment 

 af en Björnskalle, hvars hörntänder äfven voro temligen 



