FOSSIL BJÖRN. 213 



stora. Den företedde det egna, att den främsta (4:de) 

 dens molaris låg nära dens caninus, mellan dem syn- 

 tes dock hål efter en liten tand, och således had& alls 

 ingen tandlucka funnits. Den innersta tanden var 1 t. 

 4. lin., den 2:dra nära I t., men den 3:dje och 4:de 

 voro, som vanligt hos Urs. Arctos, -| och |- t. Om 

 detta ej är något individuell, sä utgör denna skalle 

 snarare en egen art än Urs. speheus. Vår Skånska 

 fossila Björn må hafva tillhört denna eller Grottbjörnen, 

 så är det dock säkert, att han längesedan blifvit utdöd. 

 De fragmenter af vår Skånska fossila Björn , jag 

 hittills kunnat undersöka, äro: 



1) Högra hörntanden i underkäken: roten myc- 

 ket tjock, liksom svald, \ längre än kronan, hoptryckt, 

 tjockast baktill, långs båda sidor urgröpt Kronan kä- 

 gelformig, krökt, med en fåra långs insidan , som fram- 

 till är begränsad af en kant: längden i rät linia 3 t. 

 5 lin. eller 0,09. 



Jemförelse mellan denna tand och samma tand 

 af Skånes fossila Björn. af den största 



Längd från gränsen af emaljen Ursus Arctos. 



baktill i rät linia till spetsen 41 m m. 31 m. m. 



d:o framtill 36 — 27 



Tandkronans tjocklek vid basen 18 — 12 



d:o bredd 25 — 15 



Rotens största bredd 30 — 21 



Denna, jemte skelettet, till hvilken den hörde, 

 fanns i en torfmosse vid Ingelstorp. Alla de andra 

 benen förstördes. Tanden förvaras på Zool. Museum 

 i Lund. 



2) Under Järavallen (se Inledningen sid. IX} fanns 

 ett Björnskelet, hvaraf blott ett par hörntänder af Öfver- 

 käken tillvaratogos. De visa ungefär samma storlek^ 

 som den ofvanför beskrifna. 



Tandkronans tjocklek vid basen 16 m. m. 



bredd — — 24 „ 

 Rotens största bredd 29 „ 



