214 ROFDJUR. 



3) I en torfmosse i granskapet af Hyby, fans 

 föiiidet år en kindtand af Björn: 



Innersta kindtanden till Samma tand af den 



venster i underkäken af största nu lefvande 



den fossila Björnen: Vrus Arctos: 



Tandens längd 24 m. m. *) 20 m. m. **) 



— bredd framtill .17 „ 14 „ 



_ — baktill. .15 „ 12 „ 



Denna och näst föregående tillhura Herr Majoren 

 Baron Wrangel v. Brehmer, som för beskrifning låtit 

 mig begagna dem. 



Det enda vi med full säkerhet kunna säga om 

 dessa fossila björntänder är, hvad redan blifvit yttradt, 

 att de tillhört en björn, som varit vida större än nå- 

 gon nu lefvande i vår verldsdel. Att skeletterna, till 

 hvilka de hört, gått förlorade, är att beklaga. Man bör 

 dock hoppas att, sedan uppmärksamheten blifvit rigtad 

 på detta ämne, de fynd som hädanefter göras blifva 

 tillvaratagna och komma vetenskapen till godo. 

 Anmärkn.: Vanligen antager man flera arter dif fossila Grott- 

 björnar i södra Europa: Ursus spelwus^ U. arctoides , 

 U. priscus, o. s. v. Men sedan vi nu t)lifvit uppmärk- 

 samma på de stora olikhetei (i skallens form och stor- 

 lek, tändernas storlek m. m., som förekomma hos den 

 nu lefvande Ursus Arctos, torde vid anställd compara- 

 tiv granskning af de fossila, en reduktion af species 

 måhända vara att förutse. 



4:de Familjen: Hundar (Canina) Sid. 103. 



Hundslägtet (Canis Im.) 



HuFvuDET har nosen utdragen nästan af halfva huf- 

 vudlängden och en märkbar sänkning framom pan- 



*) GuviER 1. c. pag. 349. anför att de största fossila ur 

 bengrottorna hålla 26 m. m., och de minsta 22 m. m. Den 

 här funna står midt emellan dessa extremer. 



**) Precist samma storlek uppgifver Cuvier 1. c. för sam- 

 ma tand af den största lefvande Björn, han kände. 



