340 GNAGARE. 



fr. 1516 till 1565, äro de första som omtalat och be- 

 skrifvit henne. Men hvarifrån hon först kommit, kan 

 man icke med visshet bestämma 5 man tror att hon 

 härstammar från södra Asien. Till Amerika har hon 

 först blifvit förd med skepp från Europa, och genom 

 skeppsfart har hon troligtvis äfven kommit till oss. Der 

 hon förekommer i större antal, är hon ett elakt skade- 

 djur, som merendels uppehåller sig i remnor och hål 

 i byggnader, stall, lador, bodar och källare. Hon gna- 

 gar sig gångar genom väggarna, och kan derföre lätt 

 komma ur ett rum i ett annat af de hus hon bebor. 

 Äfven ser man henne stundom löpa ut på tak, tak- 

 rännor, och i träd som slå nära hus, i hvilka hon vi- 

 stas. I mörkret gå dessa djur isynnerhet efter sin 

 föda och äro då mest i rörelse, leka, bitas och göra 

 buller. 



Födoämnen: Denna råtta är glupsk, liksom hela 

 slägtet. Såsom ett omnivort djur förtär hon både kött 

 och växtämnen 5 men hon skall isynnerhet tycka om 

 mjölk och säd. Hvad hon icke kan straxt förtära 5 dra- 

 ger hon ned i sina smyghål. Hon uppsöker dufslagen 

 och förtär ungar och ägg. I nödfall griper hon till klä- 

 der, skotyg och andra lädervaror, äfven som hon sön- 

 dergnager böcker, papper m. m. 



Forfplaiitning: I varmare klimat, der ingen vinter- 

 kyla afbryter deras fortplantning eller minskar deras fö- 

 doämnen, fortplanta sig råttorna under alla årstider och 

 föröka sig otroligt. Hos oss para de sig så snart vin- 

 terkylan börjar aftaga^ deras första parning inträffar i 

 Mars eller April. Honan säges gå drägtig nära fyra 

 veckor, hvarefter hon föder 7 — 9 ungar i en mjuk bädd 

 af hö, halm o. d. Ungarna äro blinda under de för- 

 sta 10 dagarna och synas i början blåaktiga. Under 

 sommaren parar sig denna art flera gånger, och det 

 synes endast vara vinterkylan som sätter gräns för fort- 

 plantningen, — Man har uppfunnit flera medel att ut- 



