428 GNAGARE. 



V 



Hararna skiljas vid första Ögonkastet från alla an- 

 dra Gnagare genom sina långa Öron och korta uppåt- 

 böjda svans, äfven som derigenom att bakbenen äro 

 mycket längre än frambenen och alla fotsulorna starkt 

 ludna. De äro nattliga djur, som hvila om dagen och 

 äro i rörelse om natten för att söka föda, hvilken ute- 

 slutande består af bark, löf, blad och andra mindre 

 saftfulla växtämnen. — Som de äro i saknad af nyc- 

 kelben, kunna de ej klättra, utan vistas ständigt pä 

 marken, der de bebo så väl slätter som skogstrakter. 



Hararna kunna delas i egentliga Harar, som hafva 

 Öronen i spetsen svarta, och hvilka framlagda äro lika 

 med eller längre än nosen, och Kaniner, som hafva 

 öronen enfärgade och kortare än nosen. 



De egentliga Hararna, som förekomma i Europa, 

 kunna indelas i två grupper: 



i) Föränderliga Harar 



Svansen mycket kort och helt hvit 5 fållen om som- 

 maren mörkt gråbrun, om vintren hvit eller blekgrå. 



Hit hörer Lepiis timidus Lin. Faun. Sv. p. 9. n. 

 2o. Syst. Nat. \. p. 77. — Lepus variabilis Pall. 

 Glir. p. 1. Zoograph. 1. p. 145. 



Utom de Skandinaviska formerna höra äfven hit de 

 Föränderliga Harar, som förekomma på Alperna i 

 Schweitz, på bergen i Skottland och i andra höga bergs- 

 trakter. På Grönland förekommer en Hare [Lepus gla- 

 cialisj som hörer till samma grupp och som om som- 

 maren är hvilgrå, om vintren snöhvit. 



2) Oföränderliga Harar. 



Svansen mindre kort, långs öfra sidan svart j fallen 

 lika färgad vinter och sommar. 



Hit hörer: Lepus timidus Keyserl. et Blås. — 

 Lepus eiiropceus Pall. Glir. p. 30. 



Våra Skandinaviska Harar höra till förra gruppen. 

 De förete två bestämda olikheter, icke blott till fär- 

 gen, utan äfven lill formen, storleken, och som man 



