358 GNAGARRE. 



HiELM träffas hon i Lappmarken der och hvar, vid elf- 

 var och sjöar. Hon kan med lika skici<lighet gräfva i 

 jorden och simma i vattnet^ hvaraf hon fått namn än 

 af Jordråtla än af Vattenrätta. Hon har således i sitt 

 lefnadssätt åtskilligt hvari hon liknar både mullvaden 

 och bäfvern. — Hon bebor så väl högländla ställen, 

 isynnerhet om något vatten finnes i grannskapet, som 

 låg och simapig mark. I Skånes torfmossar, är hon 

 icke sällsynt j vid åbräddar och bäckdrag träffas hon 

 äfven. På Öar och holmar så väl långs Norriges kust 

 som vid Östersjökusten förekommer hon i stort antal, 

 och jag har sett hennes gångar på små holmar, be- 

 lägna Öfver en fjerdedels mil från andra holmar eller 

 fast land. På dessa ställen har jag dock aldrig sett 

 den svarta^ endast den bruna artförändringen j den 

 svarta förekommer mest i trädgårdar och på andra 

 högländta ställen j dock träffas hon äfven i Skånes torf- 

 mossar. 



Hon gräfver gångar i jorden, hvilka långa stycken 

 löpa tätt under jordytan, och der hon finnes i mängd, 

 är nästan hela gräsvallen uppdrifven till hvalf öfver så- 

 dana gångar. Dessa gå djupare ned och leda till boet, 

 som är bäddadt med hö, halm och löf. 



Födoämnen: Dess mesta föda består af växtämnen, 

 och sannolikt är hon den minst köttätande i hela den 

 grupp, till hvilken hon hörer. Hon förtär vattenväxter 

 och deras rötter 5 på ängarna afgnager hon gräsrötterna 

 under det hon gör gångar långs åt gräsvallen. På hol- 

 mar, der många jordråttor funnits, hafva de förtärt nä- 

 stan allt spår till vegetation j i trädgårdarna gnagar hon 

 fruktträdens rötter och förtär äfven rofvor, polates och 

 andra jordfrukter. För skogar och planteringar är hon 

 högst skadlig, derigenom alt hon afbiter de fina träd- 

 rötterna, och afskalar de större. Äfven om vintren, 

 då hon sällan visar sig Öfver jordytan, leder hon sina 

 gångar till trädens rötter. — Man har påstått att hon 



