FJÄLL-LEMMEL. 381 



i Carlstad, lemnade mig genom bref 1819 följande 

 uppgift: år 1789 om hösten kommo Lemlarne ned till 

 Wermeland, der de ej pä 100:deår visat sig. De gjorde 

 ingen skada, åto renmossa och dvergbjörk, samt försvunne 

 om vintren. — • Vintrarna tillbringar denna rattart under 

 snön, der hon gör sig gängar längs marken, äfven som 

 hon gör gängar upp tiil snöytan. iMcn många dö un- 

 der denna årstid 5 under sommaren 1816 såg jag en 

 otrolig mängd sådana Fjäll-lemlar, som under föregåen- 

 de vinter dödt, isynnerhet i trakterna kring Ranen- 

 fjorden. — -Man har någon gäng sett dem falla ner 

 m' luften. ^lan trodde derföre fordom och mången 

 okunnig tror ännu, att de regna ner från skyar- 

 na. Naturforskare hafva velat förklara detta fenomen 

 derigenom , att rofToglar skulle hafva ur sina klor 

 nedsläppt en eller annan, som gifvit anledning till 

 berättelsen. Trovärdiga män, (bland hvilka jag kunde 

 nämna åtskilliga ur mina reseanteckningar i Nordlanden 

 1816), som berättat mig att de sjelfva sett då flera 

 på en gång nedfallit i hafvet, hafva förklarat fenomenet 

 på det vis, att en stark hvirfvelvind på fjälltoppen fat- 

 tat uti Fjällråttornas yfviga pels, då de kanske lupo på 

 den isiga drifvan, der de ej lätt kunde fasthålla sig, 

 och sopat dem ned i hafvet nära det kala fjällets fot. 

 För min del finner jag ingenting orimligt i denna för- 

 klaring. - 



Födoämnen: Deraf, att bakcrsta kindtanden har 

 strecken parallela, hvarigenom tandformen närmar sig 

 Hasselmusens och Bäfverns, kan man finna att Fjäll- 

 lemmeln icke blott är mer uteslutande växtätande än 

 de föregående Jordmössen, utan äfven att han lefver 

 af mer saftlösa växter: blad, gräs, b^rk, mossa, gräs- 

 rötter och lafvar^ och detta instämmer fullkomligt med 

 erfarenheten. Han ligger icke i dvala, utan gräfver 

 gångar sommar och vinter, men han samlar intet vin- 

 terförråd. 



