GRÅSKÄL. 309 



kar. På samma salt som under förra beskrifna färden 

 ihjälslås skälen med klubbor^ eller fälles med skott. 



I södra delarna af Östersjön skjutes denna skäl 

 om vintren blott tillfälligtvis, då han uppgått ur en vak 

 på isen, eller lagt sig till hvila på ett utskär. 



Under sommaren fångas, på flera ställen af Öster- 

 sjöns skärgårdar, denna skälart med garn, som utsät- 

 tas kring de yttersta låga skären. Vid Örö Lolsplats 

 i Östgöta skäl-gården fångas på detta sätt årligen ett 

 stort antal Hafsskälar. Garnen äro bundna af tenor, 

 hoptvindade af 3 trådar af stark -något hecklad hampa, 

 tillsammans så tjocka som en dufpenna^ de hålla 4 — 5 

 tum från knut till knut. For att bättre stå emot rota 

 i vattnet, tjäras de. Öfra brädden uppbäres af trästic- 

 kor som flöten, och undra hörnet fästes med en stor 

 sten, om hvilken ett rep är slaget. Garnen utsättas 

 kring skären om aftonen och upptagas tidigt om mor- 

 gonen. Då Skälen om natten vill gå upp på skäret^ 

 invecklar han sig i garnet, dragés ned i sjön och qväf- 

 ves. Dessa garn börjar man ej utsätta förr än vid 

 middsommarstiden och fortfar dermed så länge årsti- 

 den tillåter det. Som Hafsskälen går i ilock, fångas 

 stundom ett större antal åt gången. Under en natt 

 hade man i garnen fått 1 4 stycken. Det är likväl en- 

 dast ungar och någon gång fjorungar, som på detta 

 sätt erhållas. Komma gamla stora Skalar i garnen, så 

 löpa de antingen bort med dem, om garnen äro star- 

 ka, eller ock sönderslita de dem. De stora fångas al- 

 drig, utan måste skjutas; och som de stundom ligga 

 tätt i flock, händer att man får flera i ett skott. Ho- 

 norna äro räddare och således svårare att skjuta än 

 hannarna. Honorna äro mycket fetare 5 dödskjutna flyta 

 de stundom på vattnet 5 hannarna äro magrare och fly- 

 ta aldrig*). — Äfven utanför södra Skånes strand är 



*) Skälskyttarna skilja könen af denna art derigenom, att 



