320 skäldjCk. 



formiga, eller i spetsen afrundade, tänder, af hvilka den ba- 

 kersta är ganska liten. Den främsta som är större än de 

 andra, och som vid tuggningen svarar mot den yttre fram- 

 tanden ofvan, anser jag vara en Hörntand. Framom denna 

 är 'käken hoptryckt och, vid första påseendet, tandlös; men 

 i tandköttet, som torkadt är gulaktigt och något genomskin- 

 ligt, finner man, vid närmare betraktande, två hvita punk- 

 ter, och om man med varsamhet borttager tandköttet, finner 

 man, att de äro kägelformiga, spetsiga, tänder. — Således 

 finnas ursprungligen 2 framtändcr i underkäken. 



2:0 Ett öfverkäksben med sitt mellankäksben, af en äl- 

 dre Hvalross, hos hvilket likväl sömmen mellan nämde ben 

 ännu är ganska tydlig. I mellankäksbcnet sitta två tänder, 

 af hvilka den yttre, som sitter nära sömmen mellan maxillar- 

 och intermaxillar-benet, är större; snedt afstympad och lik- 

 nar således både till form och storlek kindtändcrne; den mre, 

 som sitter nära den söm, som förenar mellankäksbenen, är 

 mycket mindre, trind af \ tums diameter och äfven afstym- 

 pad. — Således finnas här helt tydligt tvä framtändcr i hvar- 

 dera mellankäksbenct! — Kindtänderne fyra af hvilka de tre 

 främsta äro större och snedt afstympade : den bakersta myc- 

 ket liten. Beten är 13 tum utom käkbenet. Således är Hval- 

 rossens tandbyggnad följande: framtändcr I ; hörntänder \~\] 

 kindtänder |II|. 



3:0 Hos ännu äldre Skallar hafva alla sömmar försvun- 

 nit. De hålla vanligen i längd l/i-HA- tum, och i bredd öf- 

 ver process, mastoid. 11-114- tum. Betarne äro stundom 

 20-24 tum långa, hvaraf 7-8 tum sitta i käkbenet; omkret- 

 sen vid roten 7-8 tum. (Häraf följer att de tandgömmen 

 (alveoli) i hvilka de upptagas, äro utomordentligt stora, hvil- 

 ket förorsakar hufvudets enorma bredd framtill). De äro på 

 sidorna hoptryckta, likväl på den inre mer trinda, på den 

 yttre mer flata och med två längsgående fåror försedda. 

 Stundom finnes en fåra på inre sidan. De äro alltid rigtade 

 nedåt och böjda något bakåt; hos alla äro de från roten till 

 midten divergerande ; men hos en del- äro de efter hela sin 

 längd något utspärrade, hos andra äro de på den nedre tre- 

 djedelen något inåtböjda mot hvarandra (convergerande). I 

 rotändan finnes en strutformig ingröpning. 

 Ånmärkn. 1 : Ilr SnAW, m. fl. förmoda att denna olika rigt- 

 ning af betarne kan antyda olika arter. Efter nog- 

 granna jemförelser, som jag haft tillfälle att anställa, har 

 jag blifvit öfvertygad, att de tillhöra en och samma art, 



