HVALKOSS. 32ä 



af hafregryn, i hvilken sönderskurna gula rofvor och 

 andra vegetabilier voro tillagde. 



Fortplantning: Deras parning infaller i Maj och 

 Juni. De samla sig då i stora skaror och förelaga lån- 

 ga resor åt de sydliga trakterna i deras zon. De yng- 

 re synas härunder besöka en kust, de äldre en annan. 

 Om sättet för denna förrättning, anför B-er olika me- 

 ningar, men den uppgift synes vara rigtigast, som en 

 hvalrossjägare från Kem meddelat honom (sid. 134), 

 ty den är fullkomligt analog med hvad som inträffar 

 med andra amphibieartade djur. (Jemf. Skand. F:na III. 

 p. 85 rad. 26). Efter denna förrättning återvända de 

 till den högsta norden. Honan skall föda om våren of- 

 tast en, och aldrig mer än två ungar. Dessa äro i 

 början svarta, blifva derefter bruna och slutligen, som 

 gamla, grå eller hvita. Ungarna kunna uppfödas och 

 blifva särdeles tama och efterhängsna. 



Jagt : Då de ligga på isen eller simma högt i 

 vattnet, kastar man en harpun i bringan på dem och 

 låter dem löpa med linan tills de börja mattas, då de 

 dödas med lansar. Skott bita föga på deras tjocka 

 slippriga hud. Hur jagten tillgår, jemf. Keilh. p. a. st. 



Nytta: Betarna nyttjas till svarfvarearbeten och 

 lära skattas lika högt som elfenben. Den tjocka huden 

 skall vara förträfflig till remtyg. De gamle nyttjade 

 ben af hvalrossländer till värjefästen, rännhjul på arm- 

 bosten, kulor på pilarna m. m. Äfven finner man, i 

 hedniska högar, ett slags schach-pjeser af hvalrosstand. 

 Af huden gjorde de starka skeppståg. , Yildarna längst 

 upp i norra Amerika göra fiskljuster, knifvar o. d. af 

 hvalrosständer. 



