424 GNAGARE. 



yta, rör han sällan fran^futterne, ulan haller dem lätt 

 under hakan, att de ej skola hindra hans fart. Med 

 bakfötterna förrättar han således hela rodden, och svan- 

 sen tjenar som styre, hvarmed han rigtar kosan hvart 

 han vill. Ofta slår han dermed ganska starkt mot 

 marken eller vattnet. Dess horisonlelt-platta läge gÖr 

 att han efter behag kan i en hast styra åt bottnen 

 eller ytan. Då Bäfvern hvilar, ligger han antingen på 

 ryggen eller magen j men sällan pä sidan, som andra 

 Däggdjur. — Dess läte liknar nästan grisens j men 

 genom näsborrarne ger han ett ljud från sig, som har 

 likhet med hjerpens j dock lägre och utan sänkning. — 

 Jemför vidare Gissler och Hollstén p. a. st. 



Födoämnen: Dessa äro bark af asp, björk, sälg 

 och vide j men af al, rönn och hägg äter han icke. Vid 

 fjällen, der större löfskog ej finnes, förtär han gräs och 

 smått vide. — Om hösten kort förr än det börjar fry- 

 sa, samlar han sig ett vinterförråd som består i gröna 

 grenar af asp och sälg. Detta lägger han helt djupt 

 ned i vattnet framför sitt hus, på det att isen ej skall 

 göra honom något hinder att komma åt det. Om vin- 

 tren upptager han det efter hand ur vattnet, bär det 

 in i huset och afgnager barken, hvarefter han lägger 

 käpparne dels på dammen, dels på huset. När det 

 lider åt våren, eller då blidt väder inträflar i Februari 

 och Mars, och det samlade förrådet ej är tillräckligt, 

 går han stundom en half, stundom -en hel fjerdedels 

 mil till skogs, der han finner grön asp, som han hug- 

 ger och bergar hem. Då han vid denna tiden nödgas 

 vara ute, gör han sig, om möjligt, lönnvägar under 

 snön, på det ingen skall märka hvar han går och vi- 

 stas. — Man har äfven påstått att Bäfvern förtär fisk, 

 kräftor och dylikt, men detta är alldeles oriktigt. Dä 

 Bäfvern äter, sitter han på bakbenen, likasom Ekorren 

 och bringar födan till munnen med frarnbencn. 



