BÄ F VE II. 425 



Fortplantning : Bäfvern lefver i engifte. Parnings- 

 tiden skall inträfia om vinlren *) , och honan ynglar i 

 Mars månad 21 — 3 ungar, på den förr omtalta gräsbäd- 

 den in i huset. Efter fyra veckor bär modren redan 

 grenar till dem, och efter sex veckor följa de henne ul. 



Om ock ungarna ganska tidigt tagas ur boet och 

 uppfödas, lemna de likväl aldrig sitt vilda och rädda 

 lynne eller blifva tama, och oaktadt den undransvärda 

 konstdrif, som denna djurart, åt sig sjelf lemnad visar, 

 är den i tama tillståndet envis, argsint och oläraktig, 

 och kan alldeles icke inöfvas till något. Han är nästan 

 liksom biet och andra lägre djurarter, hvilkas konstdrift 

 vi beundra, helt och hållet bunden vid instinkten och 

 alldeles oskicklig att genom uppfostran förädlas. Han 

 ärderföre, i psychiskt afseende, vida underlägsen hun- 

 den, hästen o. s. v. 



Jagt och Fångst: Bäfvern fångas på flera sätt. 

 Man gör Bäfvernät af starkt gam, tjockt som en skrif- 

 penna, med så grofva maskor, att de kunna trädas Öf- 

 ver ett hundhufvud. Ett sådant nät göres ända till 20 

 alnar långt och 3 — 4 alnar bredt. Det utsattes tvärs 

 öfver en elf eller bäckmynning, der Bäfrar pläga gå 

 om natten. Det händer då, att en eller flera deri in- 

 veckla sig och fångas. — Vid Midsommarstiden, då 

 minsta vattnet är, utsätter man bäfvernäten framför de 

 hål eller tvärgångar, som synas på bottnen vid elfstran- 

 den, isynnerhet framför bäfverhuset. Derjemte bör en 

 karl, med ett hulladt spjut, stå i beredskap och gifva 

 akt på Bäfverns ankomst,, och så snart han märker 

 grummel framkomma ur mynningen till utgången frän 

 huset, är karlen säker, att Bäfvern i ögonblicket följer, 

 då han hugger till med spjutet. De Bäfrar som ej gå 

 i nätet kunna således fångas med spjut. — Sedan nä- 



*) GissLER uppger p. a. st. att Bäfvern parar sig kring 

 Bartholomaäi dag , hvilket inotsLi'ider alla de uppgifter jag der- 

 om erhållit. 



