UARS LAGTET. 427 



bruk mot torrverk o. d. , likasom oljan (lefvern) af fi- 

 sken Cliimaira monstrosa i vestra skärgärden, betalas 

 lika dyrt som gällen. 



Bäfvern gör icke obetydlig skada derigenom att 

 han Ödelägger löfskog, der han först uppslår sina bo- 

 pålar. Han afskär isynnerhet björk och asp, hvilkas 

 bark, synnerligast den sistnänides, han furlär och brukar 

 derefter grenarna att dermed uppföra sina hus (Aall). 



Anmärkn.: Anna känner man icke hvartill det starkt luktan- 

 de ämne, som kallas Bäfvergäll egentligen gagnar djuret, 

 eller till livad ändamål det afsöndras. Att det likväl stär 

 i sammanhang med generationsprocessen, kan man slu- 

 ta dei'af, att enligt de upplysningar jag inhemtat, gällen 

 är ymnigast om vintren vid Bäfverns parningstid; om 

 sommaren äro "kryddorna" usla. — En annan märkvär- 

 ■dighet, som ej bör lemnas obemärkt, är att qvantiteten 

 af Bäfvergällen af- och tilltager med månans af- och 

 tilltagande. Detta faktum är bekräftadt i Sverige, Nor- 

 rige, Ryssland och Siberien, och kan icke bestridas; det 

 är kändt af hvarje Bäfverjägare. Detta månans intlytan- 

 de pä jordens organismer, och hvarpå Pathologien lem- 

 nar åtskilliga andra bevis, är i hög grad märkvärdigt och 

 bevisar det som de gamle redan anade, men hvaraf de 

 drogo oriktiga slutsatser, att jordens organiska alster 

 stå under inflytelsen af Kosmiska förhållanden. 



4:de Familjen: Harar (Leporina). Sid. 330. 



Harslägtet (Lepus Im.) 



Öronen länga , ungefär af hufoudets längd. 



Svansen kort, uppåt krumböjd. 



Bakbenen mycket längre (1^ eller nära 2 gånger läng- 

 rej än frambenen. 



T.årna: fummen pä framfofen sä kort, att kan slutar 

 vid midten af den följande tåns handlofsben , så- 

 ledes rörer han icke marken vid gåendet. Föt- 

 terna inunder tätt beklädda med hår. 



HuFvuDET kullrigt, pä sidorna hoptryckt; öfverläppen 

 med en skåra upp mellan näsborrarna. 



