438 ,GNAGARE. 



i slutet af Augusti och varar in i Februari. Hos oss 

 öfvas följande slags Harjagt: 



1) Stöfvare-jagt. Denna brukas endast i skogs- 

 trakter eller der buskar och snår finnas, och tillgår på 

 följande sätt: Om morgonen tidigt, medan dagg ligger 

 på gräset, går Jägaren åt skogen eller till någon busk- 

 trakt, der han förmodar att harar finnas. Här släpper 

 han sina stöfvare (sid. 237), som genomsöka trakten. 

 Finna de något harspår, så följa de det, merendels ti- 

 gande eller ock sakta gläfsande, med näsan ständigt vid 

 marken, tills de märka att Haren är uppskrämd. Då 

 ge de skall och förfölja honom på spåret skällande. — 

 Så snart Jägaren hör skallet och hvartåt det går, stäl- 

 ler han sig i håll på en plats, der han förmodar att 

 Haren kommer fram. Detta sker merendels vid någon 

 uthuggning i skogen, vid någon väg, grind, gångstig e. 

 d. Haren bugfar mer än Räfven^ härigenom kan Jäga- 

 ren af skallet sluta, om det är Hare eller Räf, som 

 hundarne fått upp *). 



Haren brukar ofta den förr omtalta list, för att 

 förvilla hundarne 5 och han går sällan långt från det 

 ställe, der de fått upp honom. Likväl är detta något 

 olika efter olika årstider. Efter Julen, då det lider åt 

 parningstiden, gå de gamla Han-hararne (Ramiarne) 

 längre än eljest. De komma dock omsider tillbaka och 

 fällas af Jägarens skott. Ibland taga Stöfvarne dem. 



2) Hets-jagt. Denna brukas endast på slättbyg- 

 den, isynnerhet på Skånska slätten, efter inbergningen, 

 och tillgår på följande sätt : Jagarena stig^ till häst, och 

 åtföljda af en eller flera Vindthwidar (sid. 23ö), rida 

 de ut öfver fälten, på sädana ställen der Harar, vid 



skrift för Jägare m. m. sid. 977 af G. U. Ekström, der alla 

 brukliga jagl- och fångningsniethoder äro beskrifna. 



*) Likväl buktar äfven ungräf; och gammal hanhare buk- 

 tar mindre un de unga. 



