MOriARE ELLER SYDIIARE. 430 



denna årstid^ pläga uppehålla sig; t. ex. på åkrar som 

 hlifvit sommardrifna, på tufviga ängar o. s. v. For att 

 uppsöka Haren begagnas merendels Rappliönshund; ty 

 Yindthunden kan ej uppvädra honom ^ men så snart 

 Yindthunden blir Haren varse ^ förföljer han honom med 

 den snabbhet; som är denna hundrace egen. Då Ha- 

 ren märker att hunden är tätt efter honom^ kastar han 

 sig ej sällan och låter Yindthunden, som ej så hastigt 

 kan hejda sig i loppet , s])ringa Ofver honom j men han 

 blir då merendels alltid gripen af den näst efterföljan- 

 de Hunden. 



3) Spär-jagt, brukas om vintren då snö fallit, 

 både på slättbyggden och i skogstrakter. Jägaren ta- 

 ger då en Stöfvare med sig i koppel och beger sig ut 

 för att^ uppsöka Harspår. Detta följer han till dess han 

 ser att Haren gått tillbaka på samma spår och deri- 

 från gjort afsprång åt sidan. Han vet då att Haren 

 lagt sig; icke långt derifrån. Han lemnar derföre spå- 

 ret för att ringa [cänga, hohnaj honom. Han går neml. 

 utomkring det ställe; der han förmodar alt Haren lig- 

 ger; och om han icke finner något spår; som går ut 

 derifrån; så är han säker att Haren finnes inom ringen. 

 Han gör denna allt trängre; tills han upptäcker Haren, 

 och skjuter honom antingen på sätet (på sitt läger) 

 eller då han springer upp. Hunden har han med sig 

 för att springa upp Haren; om denna af skottet endast 

 blir lätt sårad j äfven för att följa honom; om han ej 

 sitter här dt [tror]. — På spårjagt är Haren olika svår 

 att komma åt på olika årstider och på olika stunder 

 af dagen. Yid middagstiden sitter han härdare; mot 

 aftonen och om sommaren är han flyktigare. — Redan 

 från medlet af Januari och under hela parningstiden 

 reser han sig på längre afstånd från Jägaren j äfven i 

 mycket stark köld är han räddare än då det är mildt. 

 I^ytta och skada: Harens kött, som till färgen 

 är mörkare än Kaninens, stekes och användes ofver allt 



