448 GNAGARE. 



merendels åt dem en vrå i stallet hos kor, hästar eller 

 får, der de om vintren hafva tillräckeligt varmt och 

 "kunna få sitt foder jemte boskapen. Att låta dem gå 

 lösa i stallet, är icke rådligtj ty de klättra upp i krub- 

 borna och orena fodret genom sin spillning, samt fälla 

 sina hår deruti, hvilka, om de af boskapen nedsväljas, 

 kunna förorsaka vådliga sjukdomar. Man fodrar dem 

 med gräs, hö, hafra, kål och rotväxter m. m. De äro 

 i högsta grad brunstiga, och om flera hannar finnas 

 tillsammans, blifva vanligtvis de svagare ihjälbitna af 

 den starkaste. Man har härvid hos dem anmärkt den 

 besynnerliga grymhet, att de först hugga efter testik- 

 larna för att kastrera sina rivaler *}. Honan går dräg- 

 lig 30 dagar, och föder flera gånger om året 4 — Il 

 ungar, hvilka äro blinda 9 dagar. Inom 8 dagar pa- 

 rar sig åter modren. 



Nytta och skada: Kaninens kött, som är hvitt till 

 färgen, är godt då det användes som ragu, i pastejer 

 e. d. 5 stekt, är det sämre än harkött. — Skinnen nytt- 

 jas som pelsverk till brämar, foder m. m. isynnerhet 

 var Silfv er kaninen för några år sedan ett modernt fo- 

 derverk. Håren användas till strumpor, vantar o. s. v. 

 Isynnerhet äro håren af Angoriska Kaninen af ett högt 

 värde, men det är farligt för ögonenatt hand tera dem. 



*) Bechstein^ säger, att han ofta sjelf har gjort denna 

 anmärkning. — Asnehanne, som jemte Hingst och några Ston 

 är instängd i samma inhägnad, söker på samma sätt göra sig 

 af med sin rival. 



