DÄGGDJUR. 449 



II. Hlod Iiofvar eller klöfvar. 



Hit hörande djur liafva aldrig nyckelben eller ens 

 ossa damcularia, som de flesla föregående. Deras 

 uiiderarmsben äro hopväxta , ingen rörelse mellan dem 

 eger rum ^ derföre har foten alllid den sidan nedåt 

 (bakåt) vänd, som svarar mot flathanden 5 den kan al- 

 drig vändas uppåt. Den yttersta tåleden är omgifven 

 af en hornartad dobbsko. Af allt detta följer, att des- 

 sa djur äro i fullkomlig saknad af förmåga att böja 

 tårna, för att derraed omfatta (gripa uti) föremål. De 

 kunna också hvarken klättra eller gräfva med fötterna. 

 Benen tjena dem blott att understödja kroppen, för att 

 flytta honom från ett ställe till ett annat på jordytan. 

 Tandbyggnaden är mycket olika hos skilda familjer ^ men 

 Kindländernas former inskränka sig till hnölkja och streck- 

 tecknade , hvarföre hithörande djur äro antingen ute- 

 slutande växtätande, eller njuta de jemte växter, äfven 

 djurämnen. 



Då uti denna grupp förekomma djur, som hafva 

 ett ringa antal af tår, och ingen enda hithörande Skan- 

 dinavisk art har det normala antalet 5 5 så torde här 

 vara stället att fästa uppmärksamheten på den ordning, 

 i hvilken tårna hos djuren försvinna. Detta försvinnan- 

 de sker i den ordning, i hvilken fingrarna hos menni- 

 skan äro kortast. Således försvinner först tummen j 

 denna har hos alla hithörande inhemska djur försvun- 

 nit. Svinets fyra tår svara således mot de fyra fing- 

 rarna, utan tumme, hos menniskan. Wos Idislarne \\vo 

 två tår utvecklade j dessa svara mot långfingret och 

 ringfingret j de två sidotårna, som ligga baklill och bii- 

 ra lätlklöfvar, svara mot pekfingret och lillfingret. Hos 

 Enhofvarna finnes ej mer än 1 tå och denna svarar 

 mot långfingret. Också finnes ej mer än \ utveckladt 



Skandn:s Däggdjur. 29 



