VILDSVIN. 435 



Äfven är det angeläget att man aflägsnar det frän 

 häst-stallet, emedan hästen för ingen del kan fördraga 

 lukten af Svin, eller deras grymtande läte. 



Fortplantning: Denna är, likasom hos de andra 

 husdjuren, icke noga inskränkt till någon viss årstid. 

 Honan går drägtig kring 16 — 17 veckor och föder 2 

 — 12 ända till 14 grisar. Hon lägger vanligen två 

 kullar om året. Svinet växer ända till femte eller sjette 

 året, och säges kunna lefva till tjugonde. Redan vid 

 8 månaders ålder kan det fortplanta sig. 



Nytta och skada: Detta Djurs stora nytta i hus- 

 hållningen är allmänt bekant. Dess kött är en välsma- 

 kande föda, som endast Judar och Mahomedaner för- 

 små. Äfven nyttjas fettet och borsten. Tänderna bru- 

 kas att polera med, och af skinnet göres pergament. 

 Att förekomma den skada som Svinen göra, genom att 

 uppböka ängarne, brukar man alt sätta en ståltrådsring 

 i näsan på dem. 



Vidare hänvisas till Noring p. a. st. 



2) Vildsvin (Sus Scrofa , fems). 

 Artm. Öronen kortare, trubbigt afrundade, uppstående; be- 

 tar na starkare^ nosen längre utdragen, trynet gröfre ; 

 färgen svart, eller dunkelt svartgrå; ben och öron 

 svarta. 

 Synonym!: Sus Scrofa ferus Gmel. Syst. Nat. 1. p. 217. 

 — Erxleb. Syst. Mara. 177. — Sanglier et Marcassin 

 BuFF. Hist. Nat. V. p. 99. t. 14—17. — Millet Faune de 

 Maine et Loire 1. p. 58. — Wild Håg Pen. Quadrup. 1. 

 4 40. — Wildes Schtvein Bechst. Nat. D. I. p. 528 — 

 ScHREB. Säugoth. V. t. 320. — Römer u. Schinz Säugeth. 

 d. Schweiz p. 507. — Sv. Vildsvin. 



Skelettet: I våra gamla torfmossar här i Skåne 

 finnas Vildsvinsben af betydlig storlek. Skallen fr. con- 



man bär en korg eller dylikt med Kräftor genom en Svin- 

 skock, skola kräftorna genast få convulsioner och dö. (Re- 

 ta t a refero). 



