HAST. 



467 



Josephs tid; utlemnades säd ur Kronans magasiner till 

 invånarne i utbyte mot deras hästar och andra bosliaps- 

 djur *} 5 i Jobs Bok, som i ålder tallar med den förra, 

 läses en poetisk målning af Hästens mod att trotsa 

 krigets faror **) och på samma ställe (v. 28) antydes 

 den ännu i Afrikas öknar brukade methoden alt ja- 

 ga Strutsen till häst. Herodotus förtäljer att i Xerxis 

 här mot Hellas utgjordes rytteriet af 80,000 man ***) 

 och redan i Trojanska och de äldsta Lydiska krigen 

 omtalas hästen. Likväl går hästens tämjande icke så 

 långt tillbaka i menniskoslägtets kulturhistoria som Hun- 

 dens, ty hos Yilden finnes icke Hästen lam, det är 

 först Nomaden som tamt honom, för att använda de^s 

 mjölk till dryck, dess kött till spis och dess skinn till 

 liggmatta. Så har det alltid varit, så är det ännu. På 

 de omätliga hedarne i mellersta och norra Asien kring- 

 stryka talrika Nomadhorder af tartarisk stam, som alla 

 äro hästmjölkare [Hippomolgi) och hästätare -(Hipj)opha- 

 gi) och som derföre kringföra på beten oräkneliga ska- 

 ror af dessa för dem oumbärliga djur. Hästarna äfven 

 i detta halfvilda skick, äro ganska olika, efter de skil- 

 da trakters beskaffenhet i hvilka de lefva. I sydligare 

 lågländta trakter, der tillgång finnes till rikare bete, äro 

 de större, i bergstrakterna mindre, men starka och lär- 

 aktiga. Öppna högländer synas vara hästens ursprung- 

 liga stamhåll^ i skogarna magrar han, i sumpiga^trak- 

 ter blir han storväxt, men dösig och trög 5 på högländ- 

 ta öppna fält deremot blir han lillig, munter o.ch stark. 

 Pallas berättar (p. a. st. s. 237) att bergsboarne i 

 Ryssland ganska väl känna, att om deras hästar tillbrin- 

 ga sommaren i skogen, afmagra de, men på Öppna 

 gräsiga fält återfå de snart sitt hull j mest tycka de 



*) 1 Mos. Bok. k. 47. v. 17. 

 **) Jobs Bok 39. k. v. 22—28. 

 ***) Herod. VII. kap. 87. 



éoi 



