468 HÄSTSLÄGTÉT. 



om en med kullar beströdd Öppen mark. Det samma 

 anför Eiciiwald (Faiui. Casp.-caucas. p. 29J om de vil- 

 da hästarna på Kaukasus och slätterna vid Kaspiska 

 sjön *). På de omätliga stäpperne i stora Tartarietj 

 Mongolien m. m. ända till Altaiska fjällryggen och ge- 

 nom hela mellersta Asien^ der endast Nomader kring- 

 stryka, förekomma äfven vilda hästar, merendels i min- 

 dre flockar, sällan till 50 i hvar. Dessa äro, enligt 

 Pallas, vanligen gråbruna och bläcka med svart man 

 och svans samt ett streck långs ryggen af samma färgj 

 de ha mindre kroppsstorlek, större hufvud, högre ben 

 och något längre öron än vanligen de tama. Svansen är 

 föga nedhängande, manen också mindre och nästan upp- 

 rättstående. På långt afstånd vädra de en menniska mot 

 vinden och fly med en förvånande snabbhet. — Afven i 

 det Ösfliga Europa, uti Polen och Lithauen, hafva fun- 

 nits vilda hästar ända till sednare hälften af förra sek- 

 let. Att vilda hästar förekommo trupi)vis i Norden 

 visste redan Romarne (Plin. Hist. Nat. A'III. cap. 1 ö). 

 Blasius MiiRUKM påstår (p. 10.) att ännu kring 1780 

 funnos vilda hästar i Tyskland i skogarna vid Kayser- 

 swerth m. m. — I äldre Polska lagböcker utsättas uti 

 .lagtstadgan, priset på Bison (Zubr) Elgen (Los') och 

 Vildhästen (Kön dziki) m. fl. Dessa sist nämda be- 

 skrifvas som små oansenliga, af black färg o. s. v. **). 

 Härtill kommer det Eicuwalu intygar, att i Lithauen, 

 Volhynien och Podolien finnas talrika fossila tänder, som 

 i intet afseende äro olika tänderna af nu lefvande hä- 

 star (Nova Äcta Åcad. Lkopold. Carol. XVI. 2. p. 080). 

 Ja äfven i det södra Skånes torfmossar förekomma häst- 



*) Eqiä feri . . . qui tamen in apricis potius et gra- 

 minosis (Icscrlis, Ponlo vicinis, quam in montosis, quffi non 

 perferunt et uhi monticolarum equi macescere solent, adfu- 

 isse vidcntur. 



**) Puscu i WiEGMANiNS ArcMv. VL 1. sid. ö7). 



