HÄST. 471 



det är omöjligt att åtskilja dem. Äfven hos oss hafva^ 

 dels på Stuterierna dels hos enskilta^ åtskilliga af de 

 ädlare racerna underhållits fcir hästafvelns förbättrande. 

 Härom torde jag få hänvisa till Nouings anförda bok s. 

 67 o. f. Figurer öfver åtskilliga hästracer , se Schintz 

 Nalurgesch. tind Abbild. der Säugethiere p. 257 och 

 figurer. Från hvilken vild art de storväxta tamhästarna 

 härstamma, är ännu ej kändt. Det synes m^ig omöjligt 

 att de skulle leda sitt ursprung från den småväxta vil- 

 da art, som ännu förekommer i Asien. 



Såsom ytterligheter af hästen i anseende till stor- 

 leken, kunna anföras: 



aj Den Engelska Dray-horse (draghästen, släp- 

 hästen^ elefanthäst enX den störste, mest undersätsige 

 och grotlemmade af alla. (Bell Brit. Quadr. p. 376. 

 fig. SciiiNz Säugeth. fig. 106). Den är kring 11 — 12 

 qvart, hög. På Londons gator ser man den dagligen 

 för tunga vagnar med porter-tunnor och dylikt. I Sve- 

 rige har jag ej sett någon. 



b) Öländningen, en dvergrace, som förekommer 

 på åtskilliga Öar, såsom Öland och Ösel i Östersjön, 

 Wärö och Böst i Ishafvet vid den verldsbekanta Malström- 

 men^ på Shetland i Nordsjön (den från sistnämnda ö 

 kallas i England PonyJ samt på Corsika, Sardinien och 

 några andra öar i Medelhafvet. De äro 5 till 7 qvar- 

 ter höga. 



De hästar som gå ute hela vintren få, här som 

 annorstädes i kalla klimat, en långhårig fäll, som mest 

 liknar en björnfäll. Sådant är förhållandet med Skån- 

 ska Utgångshästarna och isynnerhet med dem som un- 

 der vintren gå ute på öarna i Nordsjön och Ishafvet. 

 De likna i detta hänseende Baschkiriska vildhästen på 

 Ural. 



Födoämnen: Bedan hästens tandbyggnad visar att 

 han, likasom Idislarne, uteslutande lefver af växter, al- 

 drig, som Svinet, derjemte af kött, och att dessa väx- 



