HÄST. 473 



början på tuggytan en svart grop, kallad Kärnan eller 

 Bönan. Denna minskas i samma mån som tanden nö- 

 tes, och i 7:de — 8:de året är vanligen gropen utnött 

 och fläcken försvunnen; neml. i 6:te året på de två mel- 

 lersta i underkäken, i 7:de året pä de två näst mle- 

 lersta och vid 8:de årets slut på de två yttersta. — 

 Efter denna tid tager man af Hörntänderna (Betarne) 

 kännemärken för åldern. De undra framkomma vid 34-, 

 de öfre vid 4 års ålder och äro mycket spetsiga. Efter 

 6:te året blifva de mer och mer trubbiga; i lOxle året 

 äro de helt trubbiga och mycket långa, emedan tandköt- 

 tet då börjar att förminskas. — Dessa kännetecken äro 

 likväl icke alltid pålitliga. En god afhandling i detta äm- 

 ne är: Darstelhtng des zahnalters des Pferdes etc. von 

 Mich. von Erdelyi. 



Skötsel sjukdomar m. m. 

 Ånmärkn.: Dessa Artiklar skulle, för närvarande arbete, blif- 

 va allt för vidlyftiga, om de fullständigt skulle afhandlas. 

 De äro ämnen för hela böcker. Sådana finnas också, 

 till större mängd om Hästen, än om något annat djur. 

 I SucKOWS Naturg. der Thiere 1797, I. (sid. 294 etc) 

 upptaga sex octav-sidor förteckning på böcker om Hä- 

 sten och säkert finnas ännu många flera. Af Svenska 

 Afhandlingar vill jag anföra (utom dem jag redan nämt). 

 Inledning till Hästars kännedom af A. H. FtORMAN, Lund 

 1794-. — Underrättelse om de allmänna Häst-sjukdo- 

 mar etc. af Florman 1815. Jemför äfven Norjmgs anför- 

 da arbete. . 



Nytta: Hästen är ett af de nyttigaste och mest 

 oumbärliga Djur, som Menniskan underkufvat och gjort 

 till sin egendom. Han förenar en utmärkt läraktighet 

 med en ädel stolthet^ och mod med skönhet. Han 

 deltager med oss i jagtens nöjen ^ i krigets faror, i jord- 

 brukets och slöjdernes besvärligheter. 



Äfven gagnar han oss genom åtskilliga produkter. 

 Flera folkslag äta Hästkött t. ex. de sydliga Polackar- 

 ne, Kalmuckerne, Tartarerne, Negrerne vid Guinea- 

 kusten o. s. v. Stomjölk fortares dagligen af Kalmuc- 

 ker, Tartarer och Mongoler. Tänderne nyttjas till po- 

 leringj benen till svarfvare-arbeten. Huden garfvas till 



