ALLMÄN EKORRE. 403 



som ofta putsar och slickar sig, sittande på bakdelen, 

 med svansen lagd långs ryggen. 



Det har länge varit en sägen bland Allmogen i 

 soraliea landsorter, att Ekorrarna under vissa år, sedan 

 de mycket förökat sig, anställa vidsträckta vandringar 

 från en trakt till en annan. Under sin resa på Gott- 

 land 1741, fick Linné af folket derstädes den under- 

 rättelsen, att Ekorrarna flyttade bort hvart 7:de år, att 

 derefter nästan inga funnos, men att de efter hand för- 

 ökade sig till 7:de året, då de åter företogo sina van- 

 dringar (Linn. Öl. och Gottk Resa sid. 22^;!). — Från 

 de norra trakterna i Skandinavien har man den under- 

 rättelsen att Ekorrarna, likasoin flera andra Gnagare, 

 verkligen anställa vandringar i stora, ehuru temligen 

 spridda skaror. De infinna sig somliga år i vissa trak- 

 ter uti otrolig myckenhet, utan att man vet hvarifrån 

 de komma eller hvarthän de fara. Deras vandringar 

 äro oregelbundna och de komma icke alltid från samma 

 väderstreck. Dessa tåg anställas ibland om hösten, se- 

 dan ungarna blifvit så stora, att de kunna följa med, 

 och ibland oni vintertiden. Man ser då Ekorrar Öfver 

 allt på hus och gärdesgårdar. Bundtmakare, som hand- 

 la med Grdverk, hålla dem vissa år mycket dyrare 

 än eljest, och på tillfrågan om orsaken, får man det 

 svar, att Ekorrarna fortidet år flyttat frän Lappmar- 

 ken. Jägare hafva äfven iakttagit, att då Mårdarna 

 förminskas, visa sig Ekorrarna i ovanlig mängd. 



Der Ekorren har sitt stamhåll bygger han bo högt 

 upp i träden. Hvarje par gör sig flera bon af ris, 

 mossa och torra löf, i något ihåligt träd, eller i någon 

 klyka mellan större grenar, eller på en gren in vid 

 trädslammen, så att det svårligen kan upptäckas. På 

 sidan af boet är en öppning, som merendels vänder 

 åt öster, och på den motsatta sidan är äfven en liten 

 Öppning, genom hvilken djuret i nödfall söker undfly en 

 öfverraskande fiende. Man påstår att Ekorren mot 



26» 



