416 GNAGARE. 



Dessa utgöra egentligen en enda, men dubbel säck. "I 

 dessa pungar, som hos en fullväxt Bäfver äro af 3 — 

 5 tums längd , samlas ett fetfaktigt ämne , kalladt Bäf- 

 vergäll, af stark lukt och gulaktig färg, som under tork- 

 ningen blir mörkbrun. Det finnes hos begge könen. 

 Vid yttre och bakre sidan af gäll-pungarna ligga de 

 förutnämnda oJjpimgama, hvilka äro mycket mindre 

 och fyllda med ett oljaktigt ämne. Jemf. Blff. 1. c. 

 Tab. XL och XLI. — Brandt och Ratzfb. 1. c. Tab. IV. 



Vistelseort och lefnadssält: Bäfvern trifves bäst i 

 vattenrika och skogiga Ödetrakter, långt skilda frän men- 

 niskors boningar, der han ostördt far tillbringa sitt lif 

 och utöfva sin beundransvärda konstdrift. Pä Skandi- 

 naviska halfön hörer han derföre nu mera nästan en- 

 dast till de nordliga och obebodda trakterna af Da- 

 larna, Herjedalen, Jemtland, Vesterbotten , Lappland 

 och Finmarken^ men ingenstädes är han talrik och 

 han drager sig ännu Öfver allt mer och mer undan för 

 den ökade folkmängden och den tilltagande landtodlin- 

 gen. Äfven i sjelfva La})pland försvinner han smånin- 

 gom. Hr LöwENiiiELM berättar *} att deraf finnas nume- 

 ra få exemplar i Lappland. "Landets befolkande och 

 invånarnes utrotningsbegär hafva kommit detta djur att 

 så godt som försvinna" m. m. 



1 äldre tider, då folkmängden var ringa och då 

 landet egde stora Ödesträckor, funnos Bäfrar, utan tvif- 

 vel, i alla Skandinaviens sydligare landskap, äfven på 

 de ställen der nu mera hvarken skogar eller vattendrag 

 finnas. Enligt uppgift af n. m. aflidne Profess. Thun- 

 BERG, hade han erhållit den siste Bäfvern, som blifvit 

 skjuten i Småland, för numera omkring 40 — 50 år 

 gedan. — Att Bäfrar fordom funnits i betydlig mängd i 

 Östergötland, ser man af Östgöta Lagen, der det om- 

 talas att Bäfvern bygger sitt bo, liksom menniskan si- 



*) Vet. Akad. Öfvers. 1846. sid. 124. 



