EL 6. 



491 



fordom var betydligt större än nu. Södra Skåne var 

 den trakt af nuvarande halfun, hvilken Elgen först be- 

 trädde jemte andra ^ efter rullstensperiodens slut, från 

 Germaniska kontinenten, intågande djur. Ben af Elgeh 

 förekomma här tillsammans med ben af Uren, Visen- 

 ten, Vildsvinet och de andra djurarter, som utgjorde 

 landets äldsta postpliocena Fauna. Landets odling, en 

 Ökad folkmängd och täta förföljelser hafva småningom 

 tvungit Elgen att draga sig till mer nordliga och min- 

 dre bebodda trakter. Likväl hafva de, för icke myc- 

 ket aflägsna tider sedan, funnits i de stora och täta 

 skogarna som tillhörde klostren här i Skåne 5 ty bland 

 de ben af slagtdjur, som vid rajolering af trädgårdar- 

 na här i Lund, för några år sedan, i stor mängd, upp- 

 gräfdes och som sannolikast voro afskräden från klo- 

 sterköken, träffades äfven ben och horn af Elgen och 

 dessa sednare voro stundom sågade eller på annat sätt 

 af menniskohand arbetade 3 dessutom voro <ie helt 

 friska, hvilket allt visar, att de härledde sig från en 

 långt sednare tid än de, som träffas på djupet af våra 

 gamla torfmossar. Något sednare har Elgen haft stamhåll 

 ofvan Skåne i Småland, och i ett bref från Prof. Leche i 

 Abo, dateradt den 6:te Sept. 1757, anföres att på den 

 tiden Leche vistades i Skåne "kommo Elgar ibland ned- 

 strykande från Småland.'' Vid Skillinge i Blekinge skjöts 

 för 30 år sedan en Elg, och en blef för omkring 80 

 år sedan skjuten på Asie hed i Halland. Att Elgen 

 fordom funnits i stor mängd i VestergÖtland, kan slu- 

 tas deraf att han i den gamla Vestgötalagen räknas 

 bland skadedjur: hare, räf, björn, varg m. fl. Af 

 denna orsak stadgas i samma lag, att den som fäller 

 en Elg får sjelf behålla honom *). 



Numera förekommer detta skogarnas största, hög- 

 djur ingenstädes sydligare än i Östergötland, der Elg- 



*) Then a Elg är fällir. Vestgöta Lag. Byggn.-B:ken \%. fl. 4. $. 



