!LG< 



495 



gropar voro anlagda j eller kanske snarare hade man 

 berättat honom att Élgen i gropen föll på en bom, (ett 

 trä) och kunde ej resa sig derur. (Se fångst). 



Fortplantning: Brunsttiden inträffar i slutet af Sep- 

 tember eller början af Oktober (Ekstr.). Elgarna sam- 

 la sig då i större skockar och om der finnas flera Elg- 

 oxar, stångas de blodigt om honorna, och den starka- 

 ste bortjagar de andra *). Dessa söka då Elgkor på 

 andra trakter, och om de ej finna några, ströfva de 

 kring liksom ursinniga och sky då icke en gång be- 

 bodda platser j de äro vid denna tid ytterst ilskna och 

 anfalla äfven menniskor. Anfallet på en rival sker med 

 hornen. Mot andra fiender t. ex. rofdjur fredar han 

 sig stundom genom att slå med bakfötterna 5 men isyn- 

 nerhet sker anfallet med en af framfötterna , då han 

 med den spetsiga klöfven söker, som med en dolk ge- 

 nomborra sin fiende. Då han anfaller eller eljest blir 

 ond, uppreser och framskjuter han håren i manen, 

 hvarigenom han får ett vildt och grymt utseende. Un- 

 der brunsttiden låter Elgoxen höra ett eget ljud, som 

 liknar en smäll, åtföljd af ett skarpt frustande, likt hä- 

 stens då han skrämmes, men mycket starkare och med 

 en ton som från en basun (Ekstr.). — Elgkon går dräg- 

 lig kring 9 månader och föder vanligen i medlet af 

 Juni, i första sättet blott en kalf, i de andra två, säl- 

 lan tre. Dessa äro icke, som andra hjortkalfvar, i bör- 

 jan fläckiga, utan ljusbruna. Då sätt-tiden inträffar be- 

 ger Elgkon sig i enslighet till någon aOägsen, med bu- 

 skar tätt bevuxen trakt, der hon framföder ungarna, 

 än stående än liggande, och slickar dem sedan torra. 

 Efter en half timmas tid försöker Kalfven att komma 

 på benen, hvarvid modren hjelper till med nosen. Ef- 



*) På härvarande Zool. Museum förvaras gamla Elgskal- 

 ar ur torfmossarna, som bära tydliga spår efter benskador 

 och exostoser, utan tvifvel förorsakade af stängning. 



