VANlIG NÄBBnVAL. 627 



Sepier och åtskilliga Blötdjur. Den som strandade i 

 Sundet; var på jagt efter sillstimmar, och den som 

 Haälland öppnade vid Island hade i magen stycken af 

 en fiskryggrad; en Holofhiiria; Sepia och Loligo (Eschr. 

 p. 6). — En egenhet; hvarpå Hr Esckricht isynnerhet 

 fästat uppmärksamheten; är att Späcket af denna Hval- 

 arl har en starkt taxerande egenskap *). Denna egen- 

 skap omtalas af Fabricius i Faun. Groenl. vid dess 3Io- 

 nodon sjmrius, som Grönländarne kalla Anarnak, hvil- 

 ket namn skall betyda cacare faciens och således haf- 

 va afseende på späckets laxerande kraft. Pontoppidan 

 p. a. st. 224. anför; efter Luc. DebeS; om ''''Döglingen^^ 

 att då man äter af dess späck; transpirerar det genast 

 genom svettporerna så; att kläderna blifva gula. 1 Kon- 

 gespeilen, ett arbete från 12:te seklet; omtalas sid. 123 

 att Andhvalen ej kan ätas af någoU; ty dess späck rin- 

 ner allestädes genom den som äter det; och äfven ge- 

 nom träkärl; ja till och med genom horn. Samma 

 egenskap hos späcket omtalar Melchior från Fseröarna 

 och Island. Det brukas der isynnerhet som läkemedel 

 för menniskor och boskap. Eljest är det fÖrträfTligt 

 till trän alt bränna i lanjpor. I en fullväxt Näbbhval 

 fås kring 9 tunnor trauj i den yngre; som fångades 

 vid Landskrona ficks 7 tunnor. 



Anmärhn.: Hr Gray (uti Zool. of Ereb. et Terror pag. 26 

 — 27) antager flera arter af Hyperoodon: såsom ro- 

 stratum, Doumetii, Desmarestii, och latifrons. Denna 

 sistnämcia, pl. 4, livartill jag (likväl blott i förbigående) 

 sett originalet pä Museum i London , anser jag utgöra 

 en egen art, sl<ild derigenom att Ijenvallarna äro enormt 

 tjocka och gä niira tillsammans. 



Då den förekommer vid Orkcnöarna, torde den äfven 

 framdeles finnas vid våra kuster. 



*^) Eschr. p. 55. 



w» 



