536 OXSLÄGTET. 



Anvisning till en förbättrad Fårafvel af Ahilgaard och 

 Wiborg; öfvers. af A. J. Betzius 1806. — Afhandl 

 om Färskötseln af Tessier. ■ — Noring p. a. st. 

 Anmärkn.: Det skall gifvas ett par ganska märkvärdiga ba- 

 starder som höra hit , neml. 



1:0) af Bagge och Råget. Liknade till skapnaden mo- 

 dren, men hade krusig ull som fadren. Beskrifven i K. 

 Wet. Akad:s N. Handl/ll. sid. 269. 



2:o) af Bagge och Get. Svansen kort och håren raggiga. 

 Jag har dock ej, med full säkerhet, sett någondera. 



b) Oxdjur (Bovina) Hornen nästan trinda släta. 



Oxslägtet (Bos Im.) 



HuFvuDET aflångt med bred mule *), i kvilken näsborrarna 

 ligga framtill öppnade i^ ?/2^a tårgropar j öronen ^em- 

 ligen stora ovala. 



Hornen: merendels trinda, vid roten försedda med rin- 

 gar efter årliga tillväxten **); eljest släta; vid 

 roten rigtade utåt , och derefter bägformigt böjda 

 i olika rigtningar efter skilda arter. 



Kroppen gr of bygd med kantig, ej trind, länd, under- 

 sättsiga ej höga ben och breda lättklöfvar. Honan 

 försedd med 4 spenar. 



Svansen lång , hängande, mot spetsen försedd med en 

 tofs af längre hår. 



Tänderna: Kindtänderna med utåt och inåt raka paral- 

 lela bräddar. 



Skallen: Ingen öppning mellan ansigtsbenen framom ögo- 

 nen, som hos Hjortslägtet. Tårbenen mer platta, 

 ej urgröpta. Processus spinosi af de främre rygg- 

 radsbenen äro isynnerhet starkt utvecklade, för att 

 tjena till fäste för de starka halsmusklerna, hvil- 

 ka bära det tunga hufvudet. 

 De hithörande djur äro, med få undantag^ de stör- 



*) Så kallas den nakna delen hvarmed nosen slutas, in- 

 nefattande öfverläppen och trakten upp mellan näsborrarna. 

 **) Deraf kan man bestämma djurets ålder. 



