DVERGOXE. 557 



väi varit vida mindre än Uroxen, men dock betydligt 

 större än Dvergoxen. Den synes ha varit ungefär så 

 stor som våra vanliga Bondkor, från hvilka han dock 

 till formen ganska märkbart skiljer sig. På härvarande 

 Museum finnas några lösa ben, som synas ha kunnat 

 tillhöra denna art. De äro funna i torfmossen under 

 Jära vallen i södra Skåne, och således under förhål- 

 landen som ådagalägga, att de tillhöra en äldre tid än 

 den, under hvilken tam boskap funnits i landet. 



Vistelseort: Denna art har i Skåne lefvat samti- 

 digt ~med Uroxen och Bisonoxen. Att han äfven fun- 

 nits i England, visar det här ofvan nämda Cranium 

 som förvaras i British Museum. Då han hos oss hö- 

 rer till landets äldsta postpliocena Fauna, har han, li- 

 kasom cle förut nämda oxarterna samt Renen, Vild- 

 svinet m. fl. kommit hit från Germanien under den tid, 

 då landen voro sammanhängande. Han måste således 

 äfven förekomma fossil i Tyskland, ehuru han der 

 ingenstädes hittills blifvit anmärkt. Om han någonstä- 

 des blifvit tämd, och derigenom, under tidernas längd, 

 bidragit att bilda någon tam boskapsrace, så måste det 

 vara den mindre storväxta småhornade, ofta kulliga 

 race, som förekommer i fjälltrakterna i Norrige och 

 som, likasom han, har en högt uppstående knöl mel- 

 lan hornfästena öfver nacken. 



3) Dvepg"-Oxe C^os longifrons Owen.) 



Artm. Pannan plattad, upptill med en längs midten 

 framstående kant och en smalare utskärning bak- 

 till; hornen trinda, små, rigtade utdt-uppät och 

 böjda i en rigtning framåt. 



Synonym i: Bos longifrons Owens History of British Mam- 

 mals aud Birds p. 508. fig. 211 (pannan med horn- 

 steglar). 



