564 OXSLÄGTET. 



delen deremot har varit ganska slank och mager, så 

 att på långt när icke samma förhållande egt rum mel- 

 lan främre och bakre kroppsdelarna, som hos tama oxen. 

 Benen ofvan knäna voro tjocka och starka, der under 

 deremot tunna och magra. På framsidan af hufvudet 

 och under -halsen långa krulliga täta hår, som långs 

 halsryggen bildade en man, och under underkäken ett 

 långt skägg. Hela öfriga hårbeklädnaden var mer kort. 

 Hufvudet, som bars lågt, var mer kort och bredt än 

 vanliga oxens ^ mulen var mindre bred, och näsbor- 

 rarna Öppnades mer åt sidorna j pannan mellan hornen 

 kring 1 I tum bred och kuUrig •, hornen små, kring 1 2 

 tum långa, vid roten der de äro 12 tum i omkrets, 

 riglade utåt och bakåt, derefter halfmånformigt böjda 

 framåt i en och samma rigtning, stundom voro dock 

 spetsarna böjda uppåt j till färgen äro de svarta, något 

 hvitspräckliga. — Djurets färg mörkbrun eller sot- 

 brun. 



Anmärkn.: Då man ser en oxe af denna art, hvaraf väl upp- 

 stoppade exemplar nu mera finnas i de flesta Museer, 

 är det väl alldeles omöjligt att medgifva, att Jul. Glesar 

 kunnat mena denna med sin Urus^ som beskrifves: spe- 

 cie et eolore el figura tauri, octi blott skilde sig från 

 vanliga oxen genom storlek och amplitudo cornuum! 



