BISONOXE. , 569 



niisj hvilket bevisar att de icke förekommo i de trak- 

 ter, han besökt och kände, och att hans uppgift endast 

 grundade sig på tradition från andra ställen och länge 

 sedan förflutna tider. 



Att sluta af de få fossila ben deraf, man hittills 

 funnit i Skånes torfmossar, har Bisonoxen här varit 

 mycket sällsyntare än Uroxen och Dcergoxen, hvilkas 

 qvarlefvor i långt större anlal förefinuas. De få fossila 

 ben af Bisonoxen, man hittills hos oss tillvaratagit, bestå- 

 ende i ett gammalt och ett ungt kranium, samt ett 

 skelet, hafva blifvit uppgräfda ur torfmossar i Skytts 

 och Herresta härader — således i de sydligaste trak- 

 terne af landet. Anmärkas bör äfven att i Danmark, 

 der man funnit talrika fossila ben af Urus, har hittills 

 icke förekommit ett enda af Bison. 



I en stor del af Europa har denna kolossala oxe 

 lefvat under historiens tidj men på Engelska Öarna sy- 

 nes han hafva varit utdöd redan då historien först lär- 

 de känna dem. Ty under C^saus tidehvarf, då Ro- 

 merska härarna genomtågade Galliens, en del af Ger- 

 maniens och Belgiens skogar, träflfade de der både 

 denne och Uroxen 5 men ingenstädes omtalas att de eröf- 

 rande Romarne i England träffade någon vild stor Oxart, 

 hvilket tyckes ådagalägga att både Urus och Bison re- 

 dan då voro derstädes utdöda. På fasta landet, der 

 de forlforo att finnas, i de stora och vilda skogarna, 

 ännu långt efter Caesars tid, synas de småningom haf- 

 va blifvit utrotade genom folkmängdens och odlingens 

 tilltagande, först i de vestra och derefter i de mer 

 östra trakterna. I Yogeserna och Ardennerna fanns 

 vildoxen ännu i kung Gontrams tid, och historien förtäl- 

 jer att han lät döda en af sina kammarherrar, dennes 



nar Sconia till Sveonia utan alltid till Dania\ men han om- 

 talar ingenstädes att vilda oxar funnos i hans Da?iia, — det 

 enda ställe der de här i Norden någonsin förekommit. 



