BISONOXE. 573 



i skogen. — Der de någon tid uppehållit sig^ lemna 

 de efter sig en lukt mellan violblomma och mysk. 



Deras brunsttid infaller i Augusti och varar 2 — 3 

 veckor j under denna tid råder en häftig strid mellan tju- 

 rarna och ofta såra de hvarandra dödligt *). Alstrin- 

 gen bland dem är obetydlig 5 bland 40 fullväxta ser 

 man blott 4, högst 6 enåriga. Der råder en naturlig 

 fiendskap emellan denna och vanliga boskapen j och al- 

 drig har man kunnat förmå en Bison att para sig med 

 en tam ko. Han löper från henne eller slår henne 

 ihjäl med hornen. Han tåler ej hennes närvaro, eme- 

 dan hennes utdunstning är honom högst vidrig. — Här- 

 af kunna vi sluta att Urus och Bison aldrig lefde till- 

 hopa i samma trakter j kanske sällan i samma skog. 



Sedan vi således i korthet anfört de hos oss ut- 

 döda vilda oxarter, efter hvilka fossila ben förekomma 

 i våra yngre jordlager, återstår att omnämna vår tama 

 hornboskap , hvaraf flera märkbart skilda racer äfven 

 hos oss förekomma och att, så vidt ske kan, åtminsto- 

 ne antyda från hvilken vild art hvarje tam race isyn- 

 nerhet leder sitt ursprung. Dessa undersökningar äro 

 dock särdeles försvårade derigenom att de tama ra- 

 cerne äro genom korsning så hopblandade, att deras 

 ursprungliga slam stundom knappast är igenkännelig. 

 — Till en början kunna vi anmärka att det endast är 

 från den afdelning af oxslägtet, hvilken har platt panna 

 med hornqvickerna sittande på ändarna af kanten mel- 

 lan pannan och nacken, som våra tama Boskapsdjur 

 härstamma, och att oxen med kullrig panna, Bison, 



*) Det fossila Bisonskelet, som finnes på härvarande Mu- 

 seum, visar alt djuret under lifstiden haft flera refben sön- 

 derbrutna, förmodligen sönderstångade, och att dessa genom 

 callus hållit på att åter hopläkas. 



