606 LELFINSLÄGTEt. 



fenan hög^ rakt uppstående, mer hög än lång, med 

 frambrädden tjock föga bågböjd , bakbrädden tunn föga 

 utringad, spetsen afrundad *). Stjertfenan bred och 

 stark, dess 2:ne flikar baktill skilda genom en spets- 

 vinklig inskärning. Färgen ofvan, samt hela stjerten 

 från trakten bakom anus, och stjertfenan ofvan rent 

 svarta, undra kroppsdelarna hvita med skarp färggräns. 

 Stjertfenan inunder hvit med svarta kanter. Öfver och 

 bakom ögat en aflång något uppåt böjd, bakåt spetsig 

 fläck. Från trakten bakom nafveln, uppgår på sidan 

 och böjer sig bakåt en lång hvit fläck. En liten hvit 

 fläck står, enligt Schlegel, bakom fästet af- bröstfenorna. 

 Vistelseort: Denna Delfinart förekommer i norra 

 oceanen och visar sig ej sällan utanför Skandinaviska 

 halföns kuster, från Nordkap till södra delen af Sun- 

 det. Någon gång går han in i Östersjön^ och i myn- 

 ningen af breda floder, t. ex. i Themsen, har han äf- 

 ven visat sig. Han kännes, äfven på afstånd, genom 

 sin höga smala ryggfena, som är högre än hos något 

 annat Hvalartadt djur. Han är den starkaste och med 

 de gröfsta tänder väpnade djurart i sitt slägte 5 och 

 hans glupskhet och rofgirighet står i förhållande till 

 hans styrka och vapen. Han 'förföljer och dödar alla 

 slags större sjödjur, isynnerhet sådana som äro feta 

 eller försedda med späck, hvilket han isynnerhet tycker 

 om. Större Hälleflundror, Tumlare och Skalar blifva 

 ofta hans rof. Mot skålarna föror han, enligt Gunnerus, 



*) Jag får dock anmärka att ryggfenan, så väl på Dr 

 Bf.ocns som Schlegkls figur, hvilka boggc äro af honor, sy- 

 nes mig märkbart kortare än ryggfenan pä Stourvangen, som 

 jag flera gånger såg i liafvet utanför Helgelantis icuster. Den 

 syntes mig vara kring 2- — 3 alnar liug och sta upp som en 

 stör öfver vattnet, då djuret hvälfde ryggen upp öfver liafs- 

 ytan. Månne ej hannen liar högre ryggfena än honan? Den 

 hanne som Bell beskrifvit hade en ryggfena af 2 alnars höjd. 



